ÚJABB HISTOLOGIAI MEGFIGYELÉSEK A KNAUTIA GÉNU8Z FAJAIN 135 



Stereoma vag,}' hypoderma nem mutatható ki, csak a levél köze- 

 pén levő fübb, az előbbi algénuszokhoz képest sokkal fejlettebb 

 edényuyalábok felett, a külső oldal epidermise alatt láthatunk 3 — 6 

 vastagabb falú sejtet. (II. t. 17., 18. rajz.) A brakteák ennélfogva 

 lágyak, visszahajlók, a bimbók, virágok támogatására a csésze 

 szálkái szolgálnak. A vaczok jelentéktelen szőrözetű. 



E vizsgálatok alapján a három algénusz következőképen 

 állitható táblázatba: 



A) A vaczok lapos, az involucrum-levelek duzzadt 

 alapi részszel támaszkodnak a kocsányhoz, lemezük fel- 

 álló, merev, vályúszerííen hajlott, belsejében a lü — 12 



alig fejlett edénynyalábot sklerenchymakötegek kisérik I. Lychnoidea. 



B) A vaczok domború, az involucrum-levelek Ízü- 

 lettel csatlakoznak a kocsányhoz, lágyabbak, laposak ; 



o I az involucrum-levelek széthajtok, az edénynyalá- 

 bok fölött 8 — 12 sejtből álló hypoderma sejtsor fut . . II. Tricheranthes. 



b) SLZ involucrum-levelek visszahajlók, az igen fej- 

 lett edénynyalábokat 3 — 6 vastagfalú st-jt függeszti az 

 epidermishez III. Trichera. 



2. A virágzat. A rügy tenyésző kúpjának csúcsát a virágzat 

 kezdeménye zárja be. Kezdetben ez félgömbös, a melyet a már erő- 

 teljesebben fejlődött involucrum-levelek vesznek körül. Az egyes 

 virágok kezdeményei akropetális-spirális sorrendben jelennek meg 

 a virágzat kezdeményén A virágkezdemények nem fejlödnek 

 azonban egyenletesen és fokozatosan, hanem leghamarább fej- 

 lődik a spirális legalsó kanyarulata, azután 1 — 2 kanyarulat fej- 

 lődésében visszamarad, s a félgömböt felező spirális mutat csak 

 ismét erőteljesebb fejlődést. (I. t. 1 — 3, 9., 10. rajz.) 



3. A virágkezdemények kezdetben félgömbös dudorok, majd 

 megnyúltak, a növekedés folyamán egymáshoz szorulva oszlopo- 

 sak lesznek. (I. t. 4—5. rajz.) Az egyes virágrészek megjelenése 

 nagyjában megegyezik azzal a menettel, a melyet P a y e r ^ más 

 Dipsacaceae nem zetségeknél konstatált. 



Legelőbb is az involucelhim négy dudora (I. t. 5. rajz i) jelenik 

 meg median-transversális elhelyezésben, a melyek később közös 

 alappal növekednek tovább. Habár az involucellum nem tartozik a 

 szorosan vett virághoz, de fejlődésében és későbbi élethivatásában 

 annyira egybeforr a virággal, hogy czélszerűbb szerkezetét a virág- 

 részekkel együtt, e helyen szemügyre vennünk. Az involucellum nem 

 egyéb négy egybenőít fellevélnél, a mint azt már Buchenau," 

 Payer, (i. m. 629- old.) Pénzig,^ C e 1 a k o v s k y,* vizsgálatai 

 alapján előző munkámban is említettem, de a mikor tévesen 

 E i c h 1 e r-t is a négy felleveles magyarázat hívének jeleztem, üjab- 



' Payer Traité d'organogénie de la fleur (1857) G29. old 131 tábla. 

 Részletesebb irodalom : E i c h 1 e r, Blütendiagramme I. (1875) 278. oldal. 



2 Buchenau, Botan. Zeitung (1872) 359. old. 



^ Pénzig, Atti della Societá dei Naturalisti di Modena III. (1884.) 



* C e 1 a k o V s k y. Über den Blütenstand von Morina und den HüU- 

 kelch der Dipacaceen. Botan. Jahrb. XVII. (1893) p. 395—418. 



12* 



