136 SZABÓ z. 



banVan Tieghem is (i. m. 171. old.) a négy felleveles magya- 

 rázat mellett döntött a négy meristeléből következtetve. E i c li 1 e r 

 (i. m. 278. és küv. old.) ésHöck^ felfogásával ellentétben, a kik 

 két fellevelet látnak az involucellum fellépésében. Utóbbi szerző 

 újabb munkájában szintén hajlik a 4 felleveles magyarázat felé. 



Vizsgálataim határozottan a négy levél mellett tanúskodnak, 

 a melyek egyidőben mint négy médián és transversálisan elhelye- 

 zett dudor keletkeznek. E mellett bizonyít a Van Tieghem 

 általt tapasztalt adat, a minden dudorban külön keletkező négy 

 önálló ^meristele" is. 



Az involucellum szövetei meglehetős nagy változásokon 

 mennek át a fejlődés folyamán. A nyiló virág involucelluma, 

 mely zárt csövet alkot, már többféle szövetet enged megkülön- 

 böztetni (II. t. 4. rajz). 



A kívülre eső epidermis radiális irányban nyultabb, mint 

 a befelé néző, továbbá sűrű szőrözettél fedett. A külső epidermis 

 alatt egy sejtréteg következik, mely tangentialis irányban nyúlt 

 vékonyfalú sejtekből áll. minden egyes sejtjében egyedülálló cal- 

 ciumoxolat kristályt tartalmaz. A mesophyllum többi szövete paren- 

 chymatikus, de a' kifelé eső 4—6 réteg igen apró, a befelé eső 

 2-I3 réteg tágabb üregű sejtekből áll. melyek itt-ott buzogány- 

 kristályokat tartalmaznak. Ez utóbbit már Vesque- is észlelte volt. 



Az involucellum négy dudoráuak szuperponálva jelennek 

 meg a j^á'^ta dudorai. Eleinte négy kis dudor, — a párta négy 

 czimpája — majd ezek közös alapi része — a párta csöve 

 indul fejlődésnek. (I. t. 6. rajz.) A virágzat kerülete felé eső virág- 

 dudorokon a médián elől eső czimpadudor fejlődik a legerőtel- 

 jesebben, míg beborítja a többi három czimpadudort, melyek 

 közül a médián hátulsó fejlődésében leginkább visszamarad (I. t. 

 7_8. rajz). A két oldalsó közepet tart, s körülbelül egyforma 

 nagyságúvá fejlődik. A virágzat közepe, csúcsa felé haladva 

 az egyes czimpák közötti különbség folyton kevesbedik. A kifej- 

 lett párta ilyenformány gamopetal, zygomorph. Histologiai szer- 

 kezetét tekintve (I. t. 15. rajz), izolaterális szerkezetű, epidermise 

 papillás, különösen a czimpák belső oldalán. Bimbókorban a külső 

 epidermis hosszú trichomákat is visel (I. t. 8. rajz), melyek azonban 

 később lehullanak, rajtuk csak a mirigy szőrök és a gyenge, rövid 

 trichomák maradnak meg a kinyílás után. A párta csövének 

 alapi része duzzadt gyűrűként veszi körül a bibeszál alsó részét. 

 (I. t. 19. rajz n.) Ennek a gyűrűnek fontos szerepe van a neUarium 

 megalkotásában, a mely a virág nyílásakor fejlődik ki. A párta 

 alapi részének gyűrűje ugyanis szorosan körülzárja a bibeszál 

 tövét, de később "^az érintkezési öv alsó felén a párta egyes epi- 



^Höck Dipsacaceae Engler-Prantl, Nat. Pflanzenfam. IV.4. 

 (1891) 18.5—6. old. H ö c k, Verwandtschaftsbeziehungen der Valerianaceea 

 und Dipsacaceen. Botan. Jahrb. XXXI. (1902) p. 405-411. 



" Vesque, Caractéres des principales familles gamopetales (Ann. 

 sed se. nat. Paris 7 ser. I, 182. old.) 



