138 SZABÓ z. 



A csésze bimbókorban igen apró parenchymatikus sejtekből 

 áll, a melyek csak a szálkákljan, fogakban nyúlnak meg hosz- 

 szabbra. A bimbó teljes kifejlődése előtt a szálkák a Trichera 

 alnemzetségnél megkeményednek, merevekké válnak annak követ- 

 keztében, hogy a szálka hosszúra nyúlt parencliyma sejtjeinek 

 fala erősen megvastagodik, ezek prosenchymákká alakulnak (I. t. 

 16. rajz). A csésze szálkái alsó részében ezek a rostok a paren- 

 chymaszövet közepén csoportosulnak, de feljebb már kitöltik az 

 egész szálkát (1. 1. 17 — 18. rajz). Fiatalabb, még nem érett termésen 

 a csésze tányérja duzzadt, zöld, a szálkák vízszintesen szétállók, 

 de később a termés megérésekor a csésze elhal, a szálkák össze- 

 hajlanak egy csomóvá, alapi részük és a csésze tányérja elszá- 

 radása folytán. 



A bimbó csészéje merev szálkáinak fontos biológiai szerepe 

 van {Trichera). Ezek ugyanis a párta csövét szorosan körülveszik, 

 ehhez hozzátapadnak, s ezáltal annak merev, felálló helyzetet 

 adnak (I. t. 11. rajz). Abban az esetben, ha a csésze nem bír ilyen 

 szálkákkal, ezek szerepét részint az involucrum merev felálló 

 brakteái (Lycknoidea), részint a vaczok szőrei (Tricheranthes) viszik. 

 A csésze semmiképen sem tekinthető pappusnak, mint az elter- 

 jedés szolgálatába álló szervnek, már az eddigiek alapján sem, 

 Höck (i. m, 186. old.) véleménye ellenére, de már azért sem, 

 mert sokkal kisebb, mint az achenium, semmiképen sincs beren- 

 dezve a szélbe való kapaszkodáshoz, továbbá az érett termésről 

 hamar le is hull, hiszen az embryo teljes kifejlődése után elszárad. 



A csésze tányérja duzzadt, parenchymatikus szövetből áll, 

 a melyben a radius irányában 8 edénynyaláb fut a fogakba, 

 sertékbe. A nyolcz főedénynyaláb a tányér pereme felé elágazik, 

 s egy-egy ivszerű kart bocsájt jobbra-balra, a melyek a szomszédos 

 főnyaláb bocsájtotta egy-egy karral egyesülnek, s ismét a perem 

 felé hajlanak a 8 fog közé interponált fogba. Jól látható ez a 

 szerkezet a tányéron vízszintesen készített metszeten (I. t. 30. rajz), 

 a melyen észlelhető az is, hogy az említett nyolcz edénynyaláb 

 a tányér közepén nem egyesül, hanem lehajlik, s befut egyenesen 

 a termő falába, a mely tulajdonképen a csésze szöveteinek 

 egyenes folytatása. A párta edény nyalábjai a csésze edény- 

 nyalábjaihoz épen az említett lehajlásnál csatlakoznak (I. t. 21. rajz). 



Az andröceum dudorai a csésze dudoraival egyidejűen 

 jelennek meg a pártaczimpákkal váltakozva, a párta csövének 

 alapi részén, a virágdudor csúcsával határos övben (I. t. 12. rajz). 

 A párta csövének növekedése ezt a négy porzódudort is fölemeli, 

 úgy hogy a párta és porzókör dudorainak ezentúl közös alapi 

 része lesz. A porzókör dudoraiból legelébb a négy igen keskeny 

 és rövid porzószállal bíró anthera gömbje fejlődik ki és tölti be 

 a párta csövének belső üregét (I. t. 6., 12. rajz ant.). Engler^ 



^ A. E n g 1 e r, Beitriige zur Kenntnis der Antherenbildung der 

 Metaspermen in Jahrbüclier für wissensch. Botan. Bd. X. (1876) 301. old. 



