142 SZABÓ z. 



általában a forrt szirmunkra jellemzőnek talált, s a Seneciót ille- 

 tőleg rajzolt le. 



4. A termés. Megtermékenyítés után rohamos fejlődésnek 

 indul az embryo fejlődésével együtt az involucellum is, a mely 

 a magház szöveteinek redukálása miatt egyetlen és fontos védő 

 burkát alkotja a tulajdonképeni termésnek, a mint az általában 

 a Dipsacaceák közös vonása. Az involucellum teljes kifejlődését 

 a termés megérésekor éri el. Anatómiai szerkezetével újabban 

 F i s c h e r foglalkozott,^ a ki a Dipsacaceák valamennyi nem- 

 zetségének összehasonlító termésanatomiáját közölte és a Knautiá- 

 kat is érintette. A még fejletlen virág involucellumának jellem- 

 zésekor említett mesophyllum külső apró sejtekből álló rétege 

 (II. t. 4. rajz) a termés invoíucellumában sklerenchymaszövetté ala- 

 kul át, a mennyiben sejtjei hossziíra nyúlnak és megvastagodnak. 

 Ez a stereoma a termés különböző szintjében vezetett kereszt- 

 metszeten különböző alakú és elhelyezésű. A termés alsó részében 

 a sklerenchyma köralakú, a mint azt F i s c h e r is helyesen 

 észlelte (i. m. Taf. I, Fig. 5 ; Taf. H, Fig. 7) [I. t. 32., 35. rajz.] 

 Feljebb haladva a termés csúcsa felé, a termés négyszögletűvé való 

 nyomódása következtében az egész keresztmetszet négyszögletes, 

 majd rhombos alakú, sarkai bordaként emelkednek ki (I. t. 33. rajz), 

 a mely bordákban az edénynyalábok futnak. Az edénynyalábok a 

 sklerenchymagyúrűn belől esnek. A keresztmetszetek során egészen 

 a termés felső részéhez érve azt tapasztaljuk, hogy a sklerenchyma- 

 gyúrü a rhombos alak átlóinak irányában megszakad, úgy hogy itt 

 csak négy lemezt alkot, a mely lemezek ugyan egy kissé behajolnak 

 a négy bordába, de nem zárnak be kört. A bordákban az edény- 

 nyalábok futnak, melyeket szintén kisér néhány sklereida (II. t. 

 34. rajz). Hosszmetszetben tekintve a szövetek elhelyezését (I. t. 

 36. rajz) világos lesz előttünk az, hogy az involucellum a ter- 

 més csúcsán tulajdonképen egy ellaposodott peremet alkot, a 

 melynek belső része, a csőre, négy lapos fogban körülveszi a csésze 

 és a termő közös részét, ebbe fut a négy sklerenchymalemez, 

 más része peremszerűen kihajlik, ebben futnak az edénynyalábok, 

 a melyek itt még a termés tengelyére merőleges (vízszintes) 

 irányú övszerű összeköttetésekkel is bírnak. A perem edény- 

 nyalábjait kisérő sklereidák néha hatalmas fogakká nyúlnak 

 ki {Tricheranthes), különösen a rhombos alakú keresztmetszet 

 hosszabb tengelye végein. Az említett jelenségek miatt, külö- 

 nösen azért, mert a sklereuchymagyúrü a termés felső részében 

 nem zárt, hanem a rhombos tengelyek irányában meg van 

 szakítva, az involucellum a radicula csírázáskor való kilépése 

 előtt ezeken a helyeken reped fel. Nem repedhet azonban alsó 

 részében egészen végig, hosszában az involucellum, mert ott a 



^ Fischer, Josef, Beitrage zur Systematik der Dipsaceen. Sonder- 

 abdruck aus den Siízungsber. des deutscheii nat. med. Vereins íür Böhmen. 

 ,Lotos" 1906. Nr. 4. 



