160 



SZABÓ Z. 



sével együtt küldte szét az előszót és az újonnan nyomtatott lapokat. 

 Bizonyos azonban az is, hogy Linné a nyomtatott példányok nagy 

 részében, a melyeknél a két kötet egyszerre küldetett szét, kicseréltette 

 a régi oldalakat az újakkal. Ezt bizonyítja az a körülmény, bogj'^ a 

 megsemmisítettnek jelzett oldalak alig néhány példányban vannak meg, 

 továbbá, hogy az irodalom mindenütt az újonnan nyomtatott oldalakra 

 hivatkozik. így a megsemmisített 89. oldalon szereplő Gucrezia génusz- 

 ról nem tud a ílorisztikai irodalom, de mindenütt az újon nyomott 90. 

 oldal Qucria génuszára történik hivatkozás. Hasonlóképen az Impcratoria 

 Ostrnthnwi L. mindenütt „Spec. plánt, ed 1. p. 259" hangzású idé- 

 zettel szerepel, holott ez a génusz csak az újon nyomott oldalon van 

 meg, a megsemmisítetten hiányzik, a hol is a Scseli- génusznak van 

 egygyel több faja, mint az újon. {Seseli clatins, régi 260. oldal.) 

 Mindezekből következik, hogy Linné müve mégis akkor került forga- 

 lomba és akkor terjedt csak el, a mikor már mind a két kötet meg- 

 jelent és az említett oldalak már ki voltak cserélve. Csak néhány 

 példány lehet olyan, a melyben a megsemmisített oldalak is benn 

 vannak. Ezekről valószínű, hogy hamarabb küldettek szét, mielőtt a 

 2. kötet megjelent volna. 



G a r c k e ama megjegyzésére vonatkozólag, hogy a megsemmi- 

 sített 260. oldal Seseli elatius-si, a melyet Linné az újonnan nyomatott 

 260. oldalról elhagyott, azonos a Spec. plánt, 2. kiadásának Seseli 

 elatumíi\a.\, meg kell jegyeznem, hogy ez csak részben állhat meg. 

 Linné maga sem volt e növénynyel tisztában, a mint a két diagnosis 

 és a synonymok egybevetéséből kitűnik. 



Seseli elatius L. 

 Spec. plánt. 1 légi nyomás 260. old. 



4. Seseli petiolis rameis membra- 

 naceis oblongis integris, foliolis bina- 

 tis ternatisque. Gueit. Stavip. I. p. 

 64. Dalib. paris. 92. 



Foeniculum sylvestre elatius, feru- 

 lae folio longiore Tournef. inst. 311. 

 Vaill. paris. 54. Sauv. monsp. 256. 



Apium montanum, folio tenuiore, 

 Baiih. jnn. 153. 



Habitat in Gallia. ^ 



Seseli elaium L. 

 Spec. plánt. ed. 2. 375 old. 



12. Seseli caule elongato geniculis 

 callosis, foliis duplicato-pinnatis: pin- 

 nis lanceolato-linearibus distantibus. 



Daucus montanus, folio foeniculi 

 longiore. Magn. monsp. 294. 



Apium montanum, folio tenuiore. 

 Bauh. pin. 153. 



Hahitat in Ausfria, Gallia. 



Caulis (ex Horto) huuianae altitu- 

 dinis, laevis, geniculis callosis albidis. 

 Foliola glauca, lineari lanceolata; ad 

 radicem majora ; in caule pauca, 

 laxiora. Umbellae respectu plantae 

 paucioribus radiis etparvae. Flores albi. 



Egy kis utánjárással könnyen rájöhetünk arra, hogy Garcke 

 állítása nem egészen helyes, továbbá, hogy mi vitte L i n n é-t a 

 „Seseli elatius^'' kihagyására, ha összehasonlítjuk a megsemmisített 

 oldal Seseli elatius diagnosisát és synonymjait a többi rokon Seseli 

 diagnosisokkal, a melyeket Linné ugyanazon a két 259—260. oldalon 

 publikált. 



így mindjárt a diagnosis első sorai: „Seseli petiolis rameis 

 membranaceis oblongis integris, foHolis binatis ternatisque. Guett. 



