ADATOK A CEPHALARIA-FAJOK HISTOLOQIAjÁNAK ISMERÉSÉHEZ 175 



hanem érdes felületű és csak a levél színén az erek mentén 

 marad meg. 



A mírigyszőrök többféle alakúak lehetnek. Legáltalánosabb 

 a Dipsacacedkra és Valerianaeeákra jellemző az az alak, a melyek- 

 nek hosszú, hengeres, az epidermis többi sejtjei közé beékelődő 

 alapi sejtje van, s ez két emeletben elhelyezett 4 — 4, összesen 

 8 sejtből álló fejet visel. Az egész mirigyszőr nyeles gömbhöz, 

 vagy elipsoidhoz hasonló. E mirigyszőr rendszertani jelentősé- 

 gére már Vesque J} is rámutatott. 



A mírigyszőrök a levél színén sűrűbben fordulnak elő, mint 

 a levél fonákán. Mig a C. iranssilvanica.^ C. leucantha és C. 

 alpina levelének mírigyszőrei mind az említett alakot mutatják, 

 addig a C. laevigatán ezenkívül még egy más alakú, jóval 

 hosszabb és több sejtemeletből álló mírigyszőrt is megfigyelhe- 

 tünk. A levél szélén levő szőrök nem mírigyszőrök, tehát a levél 

 széle nem mirigyes, a mint azt Solereder' mondja, hanem 

 fedőszőröktől érdes. 



A mesophyll. A Cephalaria génusz vizsgált fajai között 

 igen éles különbségeket találunk a levél palisád- és sziva- 

 csos parenchymájának helyzetében. Már előre meg kell említe- 

 nem, hogy egyes fajok levele tökéletesen isolateralis, másoké 

 bifacialis. 



A C. transsilranica levelében nem lehet két különböző 

 szövetet megkülönböztetni. Az egész mesophyll az epidermisre 

 merőleges irányban megnyúlt sejtekből áll, a melyek igen sűrűen, 

 tömören sorakoznak egymás mellé. A mesophyll közepe táján, 

 vagyis az edénynyalábok szintjében levő sejtek ezektől annyi- 

 ban térnek el, hogy egyesek isodiametriásak és lazábban függ- 

 nek össze, tehát bizonyos mértékben emlékeztetnek a szivacsos 

 parenchymára és a gyűjtő-sejtek szerepét töltik be. A levél 

 fonáka felé azonban tökéletesen olyan sejtek vannak, mint a 

 levél szine felé. A chloroplastok is egészen egyenletesen van- 

 nak elosztva a mesophyll minden részében. A mint látjuk 

 tehát, tökéletesen isolateralis levéllel van dolgunk. A C. laevigata 

 levele hasonló szerkezetű, de a levélnek némi bifacialis jelleget 

 ad az, hogy a levél fonáka felé a hosszú sejtek némileg lazáb- 

 ban állanak össze, mint a levél szine felé. Hasonló viszonyokkal 

 találkozunk a C. leucantha levelében is, legfölebb nagyságban 

 térnek el a mesophyll sejtjei a levél színe és fonáka felé, 

 mint azt a következő tábla mutatja. 



Az egyes sejtek méretei a levél keresztmetszetében : 



^ Vesque: Caractéres des principales familles gamopetals tirés de 

 Tanatomie de la feuille. Ann. des Sciences Naturelles, Sér. 7. T. I. 1885. 

 207. old. 



* Solereder: Handbuch der system. Anatómia der Dicotyledonen. 

 Stuttgart, 1889. 



