176 



FODOR FERENCZ 



Míg e három fajon a levelek egyenlő oldalúak, addig a C. 

 alpina leveleiben tökéletes kétoldalúsággal van dolgunk. A pa- 

 lisád-sejtek hosszúak, vékonyak, tömötten állanak egymás mel- 

 lett, míg a szivacsos parenchymát homorú oldalú háromszögletű 

 sejtek alkotják. Ezek a sejtek lazán állanak össze. A C. alpina 

 levele tehát olyan szerkezetű, minőnek Haberlandt G.^ a 

 Dicoti/ledon-ti])\ist mondja. A palisádréteg két sejtsorból áll, 

 de sejtjeinek hossza szélességüknek legföljebb négyszerese, mig 

 Haberlandt e típusnál 6 — 9-szeresnek veszi. Tovább a pal- 

 jisádsejtek keresztmetszete az epidermis felé eső végükön is 

 kör alakú, nem pedig sokszögű, ezek tehát a típustól kissé el- 

 térnek. 



Mivel a Dipsacaceak egyes génuszain előfordul, hogy az 

 alsóbb levelek bifacialisak, a felsők isolateralisak, pl. Dipsacus 

 fullonum (F r. N e t o 1 i t z k y^), azért e tényre is figyelemmel vol- 

 tam vizsgálataimnál, melyet azonban egyik fajon sem sikerült 

 megfigyelnem. 



A C. alpina levelének bifacialis volta már abban az előbb 

 említett és a többi fajokétól eltérő viszonyban is megnyilvánul, 

 a mit a levegőnyílások eloszlásában találtunk. 



A mesophyll belsőbb sejtjeiben calciumoxalát buzogányo- 

 kat tartalmazó sejtek vannak, a mi az összes Dipsacaceákra 

 jellemző. (N e t o 1 i t z k y,^ Szab ó.^) 



A mesophyll szövetében futó edénynyalábokat, a levél- 

 ereket különleges szövetek kísérik, a melyek elhelyeződése külö- 

 nösen a főéren tanulmányozható. A főeret parenchymszövet kör- 

 nyezi, a mely a levél színe és fonákja felé collenchymára támasz- 

 kodik. E szövetek elhelyeződése fajonkint eltérést mutat. 



A C. alpinán a levél főerét erősen kifejlett és sarkain 

 vastagodott sejtekből álló collenchyma szövet kíséri úgy a felső, 



' Haberlandt: Vergleichende Anatomie des assimilatorischen Ge- 

 webesystems der Pflanzen. Prlngsheim, Jahrb. für wissenschaft. Botanik. 

 1882. 2. XIII. k. 134. old. 



" Dr. Fritz Netolitzky: Bestimmungschlüssel und mikros- 

 kopische Beschreibung der einheimiscíien Dikotyledonenblatter. 11. Wien, 1908. 



^ Szabó: Monographie der Gattung Knautia. (Engler's botan. Jahr- 

 bücher Bd. XXXVI. (19U5) 389—442). 



