ADATOK A CEPHALARIA- FAJOK HISTOLOGIÁJÁNAK ISMERÉSÉHEZ 181 



A levéllemez igen széles szegélyben fut végig a levélnyé- 

 len és mintegy pótolja annak asszimiláló szövetben való szegény- 

 ségét. A levélnyél keresztmetszetében három nagy nyalábot talá- 

 lunk, melyek fölött a collencliyma három erős bordát alkot. A 

 hol e bordák egymással érintkeznek, ott van elhelyezve az em- 

 iitett csekély asszimiláló szövet, A collenchymabordák belsőbb 

 sejtjei fokozatosan vékonyabb falúak, mint a külsők. Az a kevés 

 levegőnyilás, melyet a levélnyél epidermisén találunk, részint az 

 említett asszimiláló foltocska fölött van, részint pedig az alattuk 

 levő sejtek nem collenchymásak, hanem vékony falú sejtsor 

 vezet a levegőnyilásoktól a collenchymán át a levélnyél czen- 

 truma felé. Feltűnő, hogy a levélnyél középső nyalábja kisebb, 

 mint a két oldalsó nyaláb. E körülmény, továbbá az, hogy az 

 oldalsó nyalábokat egy-egy parenchymatikus sejtréteg ketté osztja, 

 és a fölöttük elhelyezett collenchymaborda szintén kettős szer- 

 kezetet mutat, arra enged következtetni, hogy az oldalsó nyalá- 

 bok két-két nyalábból keletkeztek, vagyis eredetileg öt nyaláb 

 futott végig a levélnyélben. 



A C. alpina levélnyelében az eddigi fajokkal ellentétben 

 az egész bélparenchyma elpusztul és helyén csak egy calcium- 

 oxalát buzogányokat tartalmazó cső marad. 



A fellevelek. Tulajdonképen kétféle fellevélről kellene be- 

 szélnünk. A virágzat alapját körülvevő sterilis fellevelek hónal- 

 jában nincsenek virágok. 



Ezek a Cephalariakon színtelenek, szárazak, de igen gya- 

 kori az is, hogy hasonlóképen az asszimiláló levelekhez, vagy a 

 Scabiosa rokonsági köréhez tartozó génuszok felleveleihez szin- 

 tén megzöldülnek. A fertilis fellevélnek, a bracteának, vagyis a 

 virágok elöleveleinek hónaljában virágok vannak. Van Tieghem* 

 legutóbb megjelent dolgozatában reámutat annak a ténynek rend- 

 szertani jelentőségére, hogy a Cephalariáh kis fejecskéi alatt 

 levő bracteák nem rövidebbek, mint az egyes virágok alatt levő 

 bracteák, mig a Dipsacaceák összes többi génuszainál — a hol 

 egyáltalán van bractea — rövidebbek. A Cepihalariálc-on mind- 

 kétféle fellevél színtelen, száraz, pelyvanemű, széleik száraz sző- 

 röktől érdesek, csúcsuk hegyes, külső oldaluk apró trichomáktól 

 érdes. A kétféle fellevél belső szerkezetre nézve is tökéletesen 

 megegyező. 



A C. transsilvanica bracteáin kétféle szőrözetet találunk, 

 egysejtű fedőszőröket és több sejtből álló mirigyszőröket. A fedő- 

 szőrök ismét kétfélék. A bractea szélein igen hosszú fedőszőrök 

 ülnek, a melyek egészen megegyeznek a lomblevelek fedősző- 

 reivel. Ezeken kívül még rövid fedőszőröket is találunk, a me- 

 lyek ezen hosszabb és vastagabb falúak között, továbbá igen 

 sűrűen a bractea külső oldalán foglalnak helyet. A mirigyszőrök 



^Van Tieghem, Remarques sur les Dipsacacées. Annales des 

 Sciences naturelles. Sér. 9. Tome X. Paris, novembre 1909. (Extráit ) 



