196 FODOR PERENCZ 



T i e g h e 111^ legújabb dolgozatában van róla szó, noha e dolgo- 

 zat megjelenése előtt és attól teljesen függetlenül találtam meg, 

 S z a b ó '^ pedig szintén tőlem függetlenül említi meg a Knautián, 

 A termő nyalábjai a csésze és a párta közös alapi részének 

 szövetében gyűrű alakúan egyesülnek és innen a csészébe négy, 

 a pártába négy, a bibébe két edénynyaláb fut. 



A magkezdemény csúcsa és a termőfala között kis üreg 

 van. Mint jellemző dolgot kell megemlítenem, hogy a Cephala- 

 riáhon, de Van Tieghem^ legutolsó dolgozata szerint Dipsacus- 

 féléknél általában, vagy mint Szabó^ & Knautiáhra kimutatta, 

 az integumentum rendkívül vastag, terjedelmes szövet, a mely a 

 magkezdemény tömegének nagy részét alkotja. A nucellus az 

 embryozsák fejlődésekor teljesen absorbeáltatik. Az embryozsá- 

 kot az integumentum prismás alakú és a többi sejtek közül 

 nagyságuk által is erősen kiváló sejtekből álló belső epider- 

 mise övezi. (Van Ti egh em,^ Szabó-.) Ugyanezen prismás 

 sejtek veszik körül a mikropylét. A mikropyle természetszerűleg 

 az integumentum terjedelmes volta miatt igen hosszú és nem 

 egyenes, hanem kissé görbült. Az integumentum belső epidermi- 

 sének néhány sejtje az embryozsák alatt kiemelkedik a többi 

 közül s e kis kiemelkedés fölött foglalnak helyet az embryozsák- 

 ban az antipodialis sejtek. 



A funiculus szövete teljesen megegyezik az integumentu- 

 méval. Mint már említettem, a funiculusnak egy külön nyalábja 

 van, nem pedig a termő nyolcz nyalábból áUó nyaláb-köréből lép 

 beléje egy nyaláb. 



A termés. A termés alkotásához a magház falán kívül még 

 a csésze és az involucellum is hozzájárul. Ugyanis a magot egy 

 barna, bordázatokkal és fogakkal bíró külső lefejthető burok bo- 

 rítja. Ez a nyolcz bordájú burok az involucellum. Az involucel- 

 lum sejtjeinek falai ugyanis a mag érésekor megvastagodnak, 

 a sejtek elhalnak és a termés legkülső burkát képezik, sőt úgy- 

 szólván egyedüli védőburkai, mivel a termő fala elroncsolódik, 

 sejtjei a gyorsan fejlődő endospermtól összenyomatnak, szét- 

 foszlanak és csak mint egy elpusztult szövet maradványa, mint 

 egy barna hártya található meg az endospermium és az involu- 

 cellum között. Az involucellum és a termő elpusztult fala az érett 

 termésen phloroglucinnal és sósavval igen élénk fareakciót mutat. 

 Van Tieghem^ legújabb dolgozatában sűrűen emlegeti az 

 ovarium conusát, sőt rendszertani fontosságúnak ismeri fel. A be- 

 porzás után ugyanis a magház csúcsi része túlemelkedik az 

 involucellum szélén. Ebből származik a magház kúpja. E kúpot 

 a kész termésben ugyan már inkább az endosperm csúcsa 



^ Van Tieghem: Remarques sur les Dipsacacées. Annales des 

 Sciences naturelles. Sér. 9. Tome X. Paris, novembre 1909. (Extráit.) 



- Szabó Zoltán: Ujabb histologiai és fejlődéstani megtígyelések 

 a Knautia génusz fajain. (Botanikai Közlemények, IX. (1910) 3. füzet. 



