254 TUZ80N JÁNOS 



földrajzi irányban dolgozott. az ő fajaiban, vagy — a mint 

 a subspeciest nevezte — „fajocská"-iban nem igyekezett jelen- 

 tékenyebb rendszertani egységeket látni, mint a milyenek való- 

 jában voltak ; hanem inkább azt kutatta, hogy vájjon az illető 

 aprólékos, morfológiai eltérés nyujt-e valami támasztópontot ahhoz, 

 hogy alapján valamely növénygeograíiai egységet el lehessen 

 határolni. Ha ez lehetségesnek bizonyult s az illető növényala- 

 kot S i m n k a i valamely területre kizárólagosnak ismerte fel, 

 úgy azt megkülönböztette s alkalmazta rá a binominális elneve- 

 zést, mint növénygeografiai útmutatóra. Ennek megfelelő az a 

 definíciója is, melylyel „Növény földrajzi vonások" ez. dolgozatá- 

 ban a fajnak Linnétől és Kern értől megadott fogalmát oly 

 módon egészíti ki, hogy „faj alatt értjük az összes állandó tulaj- 

 donságaikban megegyező egyének olyan sorát, a mely egy-egy 

 területre jellemző". S így definíciója szerint a faj nem egyéb, 

 mint „egy adott terület növényeinek olyan alaksorozata, melyet 

 állandó tulajdonságai megkülönböztetnek a szomszédos területek 

 hasonló alaksorozalától". Ne kutassuk, hogy a „species" fogal- 

 mának eme magyarázása szisztematikai szempontból mily állás- 

 pontnak felel meg, s azt se, hogy pl. a Simonkai Rhododen- 

 dronlKotschyi-^Si vagy Rihes pallidigemmum-a. a rendszer fajaival 

 mily viszonj'ban áll. Erre már maga Simonkai megadta a 

 választ említett definícióiban és különösen legnagyobb munká- 

 jának, „Erdély flórájának" bevezetőjében, ahol az önmaga által 

 is fajokul leírt növényalakokról többször hangsúlyozza, hogy 

 csupán szubtiKs, apró fajok. Kiemeli ugyanitt, hogy Heuffel, 

 G-riesebach, Schur, Kerners másoktól leírt, új erdélyi 

 fajok, mint pl. Linaria iutermedia Schur, Thalíctrum peiice- 

 danifolium Grieseb., Melampyriim biharense Kern. stb. mind 

 igen csekély különbségű szubtilis fajok. Ezzel Simonkai e 

 fajok rendszertani értékével a tudomány álláspontjának meg- 

 felelően végzett is, és ha tudjuk az ő szavaiból is, hogy mit értett 

 alattuk, úgy adatait, mint értékes eredményeket, használni is tud- 

 juk. Az elnevezés külsőségeiben ugyanis megtartja ez alakokat, 

 fajocskákat, az említett elve alapján növényföldrajzi fajokul, a 

 mit kellően indokol is. így a Linaria intermedia-vól kiemeli, hogy 

 a merre csak Erdélyben járt, mindenütt ezt találta a nyugati 

 L. vidgaris helyett. S ezzel az indokolással szól pl. a Godron 

 féle Seírpus digynus-ról is. Nem kell magyaráznunk, hogy a faj 

 ily irányú felfogása és e felfogás érvényesítése egy olyan arányú 

 munka keretében, mint a milyen Simonkai „Erdély flórája" 

 és mint a milyen ama dolgozatok összesége, a melyek S i m o n- 

 kaitól hazánk flórájáról megjelentek, csakis az évek hoss/-ú 

 során át nagy gonddal és ftiradhatatlan munkássággal végzett 

 megfigyelések eredménye lehet. így bonczolgatta S i m o n k a i 

 Magyarország területére vonatkozólag a Thymus, Quercus, Nonnea, 

 Sfipa, Pídmonaria^ Onosma, BiscuteUa, Rhamnus, Ríbes, Acer 

 és más génuszok fajait. Ezen az alapon vetette egybe Erdély 



