— 123 — 



farves gule af den. Hvad T. Gelertii, T. Ostenfeldii og T. speciosiim 

 angaar, maa fremtidige Undersegelser afg0re, hvorvidt ogsaa disse 

 Arter er udbredte over hele Landet. Forelobig har jeg indskrsenket 

 mig til at undersoge deres Optrseden indenfor et bestemt, mindre 

 Omraade paa den Maade, at jeg paa en Moengde Punkter og paa 

 forskellig Jordbund indenfor det valgte Omraade har bestemt Tal- 

 forholdet mellem de blomstrende Individer af de enkelte Artor. 

 Dette har jeg gjort paa den Maade, at jeg paa de enkelte Lokali- 

 teter, hvor en Unders0gelse har fundet Sted, har talt og bestemt 

 samtlige blomstrende Individer af Mselkebotter paa en given lille 

 Plet; for at faa det procentvise Forhold frem samtidig med Tiel- 

 lingen har jeg stedse kun talt 100 Individer ad Gangen ; i efter- 

 felgende Oversigt angiver Tallene ved de enkelte Arter derfor ikke 

 alene Artens absolute Individ-Tal, men tillige Artens Procent af 

 samtlige Mselkebetter paa den givne Plet. 



Det Omraade, indenfor hvilket Unders0gelsen er foretaget, er 

 Straekningen mellem Kobenhavn, Hiller0d, Frederikssund og Ros- 

 kilde. I Oversigten har jeg ikke sammenstillet Tsellingerne efter 

 Lokaliteternes Beskaffenhed, men opf0rt dem med L0benummer i 

 den Tidsfolge, i hvilken de har fundet Sted; en af Grundene hertil 

 er den, at Tsellingerne ikke alle umiddelbart kan samnienstilles, 

 men falder i 3 Grupper, der svarer til 3 Perioder i Undersogelsen. 

 I den f0rste Periode adskilte jeg endnu kun T. vulgare, T. Gelertii 

 og T. Ostenfeldii ; men det viste sig da, at Artsbestemmelsen ofte 

 st0dte paa Vanskeligheder; isser paa visse Lokaliteter var der ofte 

 forholdsvis mange Individer, som med Hensyn til de ydre Svobblade, 

 hvis Forskelligheder afgav det ledende Kendetegn ved Artsbestem- 

 melsen, stod midt mellem T.vidgare og T. Gelertii; eftersom disse 

 Individer lignede mest T. vulgare eller T. Gelertii, henfortes de efter 

 bedste Skon til den ene eller den anden af disse Arter; Afgorelsen 

 var imidlertid ofte utilfredsstillende. 



Jeg provede derfor at opfore den omtalte Mellemform som en 

 selvstaendig Art, som jeg kaldte T. intermedium (Fig. 1, 6), med 

 hvilken jeg saa samtidig begyndte Dyrkningsforsog og Kastrations- 

 fors0g for at faa afgjort, hvorvidt Antageisen var rigtig; men disse 

 Fors0g er endnu ikke naaede til Afslutning. Ikke desto mindre er 

 i den anden Gruppe af Taellinger denne mellem T. vulgare og 

 T. Gelertii staaende Form, opf0rt som en egen, endnu problematisk 

 Art, T. intermedium Raunk. 



Den tredie Gruppe af Taellinger adskiller sig fra den ovenfor 



