En Guldsmed (Aeschna mixta Latr.) fangel al' 

 en Soldug {Drosera rotiindifolia L.). 



Af 



R. Hutzen-Pedersen. 



Da jeg- en Aften i August Maaned 1895 spadserede omkring i 

 den smukke, lille lyngbevoksede „R0vermose" i Nyrup Hegn, fik jeg 

 0je paa en stor Guldsmed, der sad nede imellem den paa det Sted 

 ret spai'somme Vegetation; da jeg kom naermere hen imod den, 

 skrsemmedes den op og gav sig til at flagre voldsomt med Vingerne, 

 uden at den dog floj vtek. Jeg troede f0rst, at det var, hvad man 

 saa ofte ser, en Guldsmed, der havde sat sig til Ro, og som nu. 

 idet den pludselig blev vaekket, havde ondt ved at komme fri af 

 de omgivende Planter; men snart indsaa jeg dog, at den paa en 

 eller anden Maade maatte vaere fastholdt, thi det syntes overhovedet 

 ikke at vfBre muligt for den at komme af Pletten, hvor meget den 

 ogsaa anstrsengte sig. Ved et nejere Eftersyn viste det sig nu 

 til min store Forbavselse, at den var bleven fanget af en Soldug. 

 Hvorledes det naermere forholder sig hermed kan, tilligemed Stor- 

 relsesforholdene, ses af den medfolgendc Skitse, der viser, at Guld- 

 smedens hojre Forvinge er stserkt misdannet og med sin sammen- 

 kroUede og snoede Spids fastklaebet til et af Solduggens Blade, hvis 

 klsebrige Haar til Dels har krummet sig sammen om den. Det kan 

 nu selvfelgeligt ikke andet end v?ekke ens h0Jeste Forundring, at 

 den lille Soldugplante, der ellers kun plejer at fange ganske smaa 

 Dyr, navnlig smaa Biller ellei' Finer (en saadan ses ievrigt i et 

 andet af den her omtalte Plantes Blade) har vteret i Stand til at 

 fastholde et saa stort og kraftigt hisekt som en Guldsmed. Efter 

 min Formening maa der da ogsaa i dette Tilfa^lde have vseret 

 ganske seeregne Forhold til Stede, som har muliggjort noget saa- 

 dant. Man kundo maaske antage, at Insektet har vajret vanskabt. 



