232 



og at saa den slet udviklede Vinge under Dyrets Hvile tilfseldigvis 

 var bleven fanget af Planten; dog forekommer dette mig mlndre 

 rimeligt. Thi paa den ene Side er Sammenhgengen mellem Vingen 

 og Bladet saa inderlig, at Guldsnieden ikke fomiaaede at rive sig 

 ]0s, ja endog, efter at jeg havde taget den og Planten op paa 

 Haanden, igen flagrede ned paa Jorden uden at skilles fra den, 

 hvad der lieller ikke var sket, i al Fald flere Maaneder efter, at 

 den var drsebt og lagt i Sprit (noget andet er selvfolgelig, at den 

 nil, efter flere Aars Henliggen, liar losnet sig fra Bladet), og man 

 faar derfor nodvendigvis den Forestilling, at Planten maa have haft 



i : 8. 



god Tid til ret at fsestne sine Haar om Vlngespidsen. Men paa 

 den anden Side er Guldsmeden endnu saa lidt udhserdet, at den 

 0Jensynligt for ikke seerlig mange Timer siden har forladt Nymfe- 

 hnden, og dette giver os, mener jeg, et vigtigt Fingerpeg til den 

 rette Forstaaelse af Forholdet. Sagen er nemlig utvivlsomt den, at 

 den nysudviklede, ikke misdannede, Guldsmed er blevet hsengende 

 fast med Spidsen af en af sine fine, blode Vinger i det klfebrige 

 Blad, og 1 de Timer, der derefter er forlobne, og som Guldsmeden 

 har brugt til at t0rre sine Vinger og give sit Hudskelet en vis 

 Fasthed, har Bladet kunnet faa ordentlig Tag i Vlngespidsen. Uden 

 Tvivl har Guldsmeden sogt at befri sig, men har ved sine An- 

 strsengelser kun opnaaet at give Vingen dens forkr0llede Form og 

 at faa dens yderste Spids snoet rundt; det sidste er ganske simpelt 



