Oni de skandinavlska Rubusformerna af gruppen Corylifolii. 



141 



En dylik bladforra utmarker, hvad turionernas uddblad be- 

 traffar, alia de skandinaviska formerna, afvensom manga af 

 dem fran ostra Tyskland och England. I vestra Europa an- 

 traffas dylika former endast i skogar och bergstrakter (t. ex. 

 i Rhentrakterna ocli i Belgien), men de i vestra Frankrike 

 (t. ex. i Normandie ocli Bretagne) lefvande corylifolii hafva 

 nddbladet pa turionernas blad mot basen starkt afsmalnande, 

 sa att dess storsta bredd befmner sig ofvan midten och det 

 sjelft kommer att blifva temligen tvart sammandraget i en 

 spets, hvarigenom bladformen narmar sig den inom gruppen 

 diseolores forherrskande. I Bretagnes kusttrakter antaga ofta 

 hithorande former en egendomlig bladform, i det alia sma- 

 bladen blifva nastan rnndade och afsmalna ej uppat, utan 

 sammandragas tvart i en kort spets. Bada dessa bladformer 

 aterfinnas afven ganska ofta hos de engelska formerna jemte 

 den for Skandinaviens corylifolii karakteristiska. 



Men ej endast i bladens form, utan afven i stammens 

 bekladnad, visar sig en markbar enformighet i denna grupps 

 variationsformaga, sadan den visar sig i Skandinavien. Tu- 

 rionerna aro namligen glatta eller mera sallan bekladda med 

 glesa har samt merendels bevapnade med likformiga J ) taggar 

 och fattiga pa glandler. Endast de blombarande grenarne 

 aro vanligen gleshariga och bara ofta skaftade glandler. Sa 

 beskaflade former aro ej heller sallsynta i England samt norra 

 och ostra Tyskland, men forekomma i vestra Europa mycket 

 sparsamt och da i skogar eller bergstrakter (t. ex. Rhen- 

 trakterna och Belgien). Men jemte dessa former fmnas pa 

 kontinenten samt i Storbritanien afven andra, hvilka i namnde 

 afseende forete den storsta omvexling. Salunda har jag i 

 Schlesien och Thiiringen antraffat former, hvilkas turioner 

 vid basen nastan sakna taggar och bekladas af ytterst tal- 



') For undvikande af missforstand torde behofva anmarkas att 

 vi kalla taggarne likformiga, riar pa samma hojd af stammen de aro 

 af samma form, hvilket ingalunda utesluter att de pa stammens nedre 

 del kunna hafva en annan form an pa den ofre 



