140 F. W. 0. Aresckrag. 



form af B. suberectus Ands., s& aro i allmanhet dess arter 

 val begninsade. 



Den andra gruppeh — corylifolii — synes tillhora en 

 rent enropeisk typ. Dithorande former aro namligen spridda 

 ofver en stor del af Europa och torde afven vara de allman- 

 naste pa den skandinaviska halfon, atminstone i kusttrak- 

 terna. De utmarkande karaktererna for hela grnppen aro 

 jemforelsevis tnnna, foga hariga, pa nndre sidan merendels 

 grona eller nftgot blekare, sallan hvitludna blad, hvilka be- 

 sta af 3 — 5. sallan 7, foga skaftade smablad. De bada ne- 

 dersta smabladen pa de 5-taliga bladen iiro nastan oskaftade, 

 temligen breda samt mot basen foga afsmalnande oeh deras 

 skaft ntga merendels fran det gemensamma bladskaftets spets 

 och ej fran sidosmabladens skaft. Stammen ar merendels 

 glatt, d. v. s. saknar egentliga har, hvaremot den stnndom 

 l)eklades af glandelhar och borst. Frukten ntgores af ett 

 farre antal smafrnkter, hvilka aro blandade med i sin ut- 

 veckling hammade karpeller. och foderbladen aro nagongang 

 lippratta, tryckta infill sjelfva frukten. Dessutom ntmiirka 

 sig kronbladen genom en nastan rundad form och blomstall- 

 ningen ar merendels gles, bestaende af ett farre antal stora 

 blommor. 



Pa den skandinaviska halfon, liksom pa de danska oarne, 

 ar ifragavarande typs formaga att variera inskrankt inom 

 ganska tranga granser, ehnrn % andra sidan de dersta- 

 des forekommande formerna tyckas vara af rent skandi- 

 naviskt ursprung. Ty dels aro de genom ett stort antal 

 mellanformer forenade med hvarandra dels aro de ej milt 

 identiska med de pa kontinenten och i Storbritanien lefvande 

 formerna af samma typ. Narmast aro de emellertid beslag- 

 tade med dem fran England och norra samt ostra Tyskland 

 (fran Schlesien anda till Thuringen). Denna ofverensstam- 

 melse visar sig i synnerhet i uddbladens form pa turionerna, 

 hvilka hafva en bred, vanligen hjertlik has och afsmalna 

 smSningom ofvan midten i en temligen lang spets, sa att 

 bladets storsta bredd infaller vid eller nedanfor dess midt. 



