8 



F. Areschoug. Hognordiska vaster i Skanska sotvattensleror. 



Medelhafsregionen, nu ar den ofvervagande. Ty de klimate- 

 riska forhallandena maste under sin successiva forandring 

 efter istiden under en period hafva varit mera fordelaktiga 

 for den ena floran, under en annan aterigen for den andra. 



Det forefaller oss som om det borde for floristen vara 

 en tacksam uppgift att iakttaga de forandringar. hvilka ar- 

 terna aro underkastade i afseende pa sin utbredning. Val 

 ar det for narvarande menniskan, som mest ingriper i vege- 

 tationens omgestaltande, men vi aro ofvertygade om och 

 hafva afven nagra anledningar till den formodan, att dylika 

 forandringar annu forsigga oberoende af menniskan. sa att 

 en art sprider sig och smaningom uttranger andra. Dylika 

 iakttagelser borde naturligtvis anstallas inom temligen in- 

 skrilnkta omraden, der en noggran kontroll vore mojlig. 

 Den arktiska vegetationens forsvinnande, foranledt genom en 

 invandring af sydligare elementer, tro vi vara en afgjord sak. 

 Men huruvida Altaiflorans eller den Kaukasiska florans re- 

 presentanter fore den allmanna invandringen af Medelhafs- 

 floran haft en vidstracktare utbredning an nu for tiden, torde 

 i sjelfva verket vara svart att afgora. De till alia dessa 

 trenne Floror horande vaxtarter forefmnas hufvudsakligen i 

 sodra Sverige samt i kusttrakterna och pa den siluriska for- 

 mationen i det inre af den skandinaviska halfon, hvarvid 

 emellertid Altaiflorans former aro mera sallsynta i Skane an 

 i mellersta Sverige. Mahanda kan detta forhallande bero 

 derpa, att de vikit tillbaka for en sednare invandrad Flora. 

 Emellertid torde en narmare undersokning ofver de losa jord- 

 lagrens innehall af fossila vaxter komma att lemna vigtiga 

 bidrag till losningen af denna fraga och vi betrakta derfore 

 det nu gjorda fyndet som ett ytterst vigtigt uppslag till en 

 narmare kannedom om den skandinaviska vegetationens for- 

 andringar efter istiden. 



