30 A.cta Societatis pro Fauna et Flora Fennica V. 



3et", liar a ena sidan var. obovata sedermera iakttagits med stor freqvens i 

 Kuus. och nagot langre soderut (se under denna) och a andra sidan har 

 icke blott f. medioxima tagits i Li., Lt., Lv. och Lm. utan afven sjelfva huf- 

 vudformen i Li. och Lm. (se ofvanj, hvarigenom X. I. Fellmans uppgift i 

 v&sendtlig man modifieras, jfr afven Fr. Berg 1. c. 



Under det pa den Skandinaviska halfon tallen i allmanhet gar mer eller 

 niindre hogt ofver granen, [se hiirom t. ex. Holmerz & Ortenblad p. 50 o. 

 53], hvilket afven ar fallet i vestra delen af vart omrade, sammanfalla bada 

 tradslagens utbreduingsliuier i det narmaste i trakten af Kola viken, hvaref- 

 ter tallens nordgrans sjunker hastigare an granens, sasom afven fallet ar inom 

 Ryssland och Sibirien. Detta anmarkningsvarda forhallande, som redan an- 

 tyddes af Wahlenb. p. XIV, framhalles af flere forf. sasom Boehtlingkp. 201, 

 Trautv. I p. 29, N. I. Fellm. p. XXVII, 57 och 59, Middend. p. 586, (der 

 dock, antagligen genom misskrifning, det oriktiga pastaendet forekommer. att 

 granen vester om Hvita hafvet skulle bilda skogsgriinsen), Friis p. 218 m. fl. 

 Ehuru detta afven framgar af de sarskilda uppgifterna om dessa triidslags ut- 

 bredning, ma har annu framhallas nagra uppg. som sarskildt berora ifragava- 

 rande forhallande. — I Lent, beraknas tallen ga 231,5 m. ofver granen eller 

 egentligen 133 m. lodratt uppat och ] / 2 grad nordligare: Buch p. 55, se afven 

 Grape p. 103 (uppg. citerad langre fram p. 95). — I L i. framtrader tallregionen 

 „skarpt utpraglad", men „6fverhufvud synes granens formaga att utharda kli- 

 matets striinghet och sarskildt ett for vindarne exponeradt lage har [pa sodra 

 sluttningen af Hammastunturit] ingalunda vara mindre an tallens": Kihlm. 

 Ant. p. 64; ved Graenseelven Paatsjoki gaar Furuen, men ikke Granen op 

 over 69V 2 °: Friis p. 219. — I Lt. heter det „es war oifenbar dass die 

 klimatischen Verhiiltnisse hier [aufwiirts den Kola-Fluss] am Eismeere ou- 

 ter mehr als 69° lat. 1 ) der Tanne besser zusagten als der Kiefer, da die 

 ersten in der Nahe der Stadt Kola schon gesunden Wuchs zeigten, wahrend 

 die Kiefer nicht selten sich im Absterben befand und haufig gipfeldurre 

 Biiume dieser Art vorkamen . . . Nicht desto weniger erwuchs hoher auf- 

 warts am Kola-Fluss die Kiefer rascher zu dicken Bauholz als die dort zu 

 schmachtige Tanne": Middend. p. 555. — Lxn. „De forsta lefvande tallarna an- 

 traffades c. 32 km. norr om Voroninsk och de forsta granarna c. 10 km. so- 

 der om byn; langre soderut . . . undantriinges tallen allt mer af granen och 

 eftersoktes forgiifves pa holmarne och uddarne i Lujaur": Kihlm. i Bot. Not. 

 1887 p. 266; langre osterut ater vid Lejavr antraffades vid barrskogens 

 griins eDdast gran: 1. c. p. 269. — Lim. Vid Umpjavr bildar tallen „en egen 

 teml. skarpt begransad region neclanfor granens": 1. c. p. 268. — I Lp. vid 

 Pjalitsa visar sig tallen, om man far tro inbyggarenes uppgift, ej pa niirmare 

 iin 10 kms afstand fran kusten, da, man deremot cfter tillryggalagda tva km. 

 moter de yttersta forposterna af granen: X. I. Fellm. p. XLII. 



') Koppen p. 315 antyder endast 6S ° 53'. 



