84 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica V. 



tula finnes ej alls tallskog; pa Vattula eldas med gran och farsk bjork; gar- 

 den ar bygd af granstock. Pa andra sidan Kuusamo kyrka ar granen fort- 

 farande forherskande, eliuru ej i samma grad som forut. Kring Kiitamajarvi 

 anviindes ej gran som byggnadsvirke, men kring Tavajarvi iir detta niistan 

 uteslutande fallet. Sluttningarna af Nuorunen aro tackta af granskog; enl. 

 invanarnes utsago finnes der ej en enda tall och mycket litet bjork [detta 

 framgar iifven af Nyb. Ber.]. Mellan Vainio ocli Vafcajarvi (Tavajiirvi-trakten) 

 finnes tall blott bar och der i spridda exx., langa strackor synes blott gran 

 och bjork. Vi sago mest endast laga, tvinande tallar. Vidare norrut iir tal- 

 len fortfarande sparsam inula till Paanajiirvi, der den vid Korpela och Ruskea- 

 kallio apptrader i nagot storre miingd". 



I Kon. finnes i trakten af Kusaranda och Vyrozero omfangsrika 

 granskogar, hvaremot tallen apptrader endast enstaka eller i mindre grupper: 

 kihlm. 



Blomqvist II p. 94 anser att landet, da det forst togs i besittning af 

 dess finska befolkning, „varit bevaxt med valdiga barrskogar i hvilka granen 

 var det ofVervagande och, i vidstriickta delar af landet, det radande trad- 

 slaget'-, jfr f. 6. 1. c. p. 104, der det talas om granens aterviixt, och I p. 95. 

 (En annan asigt hade tidigare uttalats af K. J. Numell i Finska Forstf. Medd. 

 II p. 2-3). 



Uppgifter om granskogens beskaffenhet i enskilda trakter af landet 

 lemnas f. o. 3 atom hvad redan ar anfordt, t. ex. Hbrrl. s. 6. Tav. p. 83 och 

 87, Hjelt Ant. p. 52, Elf v. p. 119 [att reg. silvatica hos honom knapt har 

 annat gemensamt med den lappska regionen iin namnet, torde ej behofva vi- 

 dare framhallas], Norrl. On. p. 29 (och 30—31), Brenn. Reseb. p. 71 etc., 

 Friis p. 220, jfr iifven Middend. Bericht p. 165. 



I afseende a den alder och storlek, som granen kan uppna, finnas fran 

 iildre tid uppgifter fran Ab. Nagu hos I. Nordling „Nagra anmarkningar om 

 vara furu- och granskogars ommare vard tagne af deras alder" Disp. Prses. 

 P. Kalm, Abo 1757, p. 12 och fran nyare tid hos Berg p. 82 o. 83, Blomqvist 

 Cat. p. 11 och framfor allt en fullstandig framstiillning hos Blomqvist II p. 

 26 — 34 (om stammens bildning). 43—51 (tillvaxt och afkastning, alder) 84— 

 87 (afbildningar), hvarur hiir endast ma anforas folj. „Anda till 8 a 10 ar 

 iir hojdtillviixten [hos granen] ringa : '. deremot „st6rst under tiden fran 20:de 

 till 40:de aret, da arsskotten kunna uppna en liingd af GO till 90 cm."; den 

 ar fortfarande stark iinda till 60 a 80 ars alder, hvarefter den aftager, men 

 den fortfar likval annu iinda till hog alder, sa att man hos 160 ariga och 

 iinnu iildre granar tinner att tradets centralaxel arligen tillvaxt med nagon 

 turn": 1. c. p. 29. — „H6jdtillvaxten hos de dominerande, hogsta triiden uti 

 jemnariga och slutna granbestand pa viixtliga marker i sodra Finland iir en- 

 ligt en miingd profmatningar foljande: vid 20 ar 4,16 m. . . . vid 60 ar 18,7 

 m. . . . vid 100 ar 25,5 m. . . . vid 160 ar 30 m. i d. n." „For sa vidt det 

 varit mojligt att utrona detta forhallande, tyckas triiden vid 100 iirs alder i 



