Calamagrostis arundinacea. 367 



Om. fq: Hellstr.!, cfr Hellstr. Distr. p. 16: Pyhajoki (fq): 

 Lackstr. — Ok. [Kajana] (fq): Must., spec, e Kajana leg. Malm- 

 gren!; Kuhmo baud multum reperta: Wainio Kasv.; Kianta p: 1. 

 c. p. Ill, qvod cfr. — Kp. magna freqventia [„isolla levenemi- 

 sella"J usqve ad lacus Kuittijarvet ceteroqvin p: Wainio Kasv., 

 vide 1. c. p. Ill et sub Kk. 



Ob. vide infra. — Kuus. Paanajarvi : Wainio Kasv. — Kk. 

 inter Kuittijarvi et Tuoppajarvi p, Oulanka tantum ad Vartiolampi : 

 Wainio Kasv. 



Utbredningen pa Aland behofver utrerlas. En mujlighet vore att arten 

 hiir liksoin i kusttvakten ofverhufvud vore nugot mindre allnilin, se under A b. 

 och Nyl. — Ok. Utom C. silvatica sasom allm. upptages C. arundinacea p Ka- 

 jana, Kuhmo (Wainio): Must — Ob. „pa Sand-backar allman": Jul. p. "273; alt 

 freqvensen ar vilseledande kan anses sakert, men antagligt sir dock att arten 

 furekommer i provinsen, ehuru dess nordgriins i denna trakt ar alldeles okiind. 

 Framhallas bor att 0. R. Fries ej upptager arten. — Lk. [Sodankylii kvrkoby] 

 „in declivibus arenosis fluviorum locisqve siccioribus prope culta st r" : Blom 

 Bidr.; uppgiften ar mindre sannolik. 



Tre hybrida former, hvari denna art torde inga, aro iakttagna. I H. M. 

 F. aro anmarkta tolj. former af denna art: elatior, latifolia, laxa, nemoralis 

 och setifolia. Da de emellertid ej aro fullt utredda, torde detta omnamnande 

 vara tillrackligt. 



Det framhalles med ratta att ehuru denna art ej lorekommer pa iingar, 

 utan i bjurk- (och tall-) skog, den ej allenast ar sasom betesgras af stor bety- 

 delse, utan stundom iifven bergas till ho: Ign. Geogr. p. 352. 



Calamagrostis arundinacea X epigejos 0« 



In Fennia anstrali rarissime occurrit. 



Carel. Oneg. (ex [Almqvist et] Hult 1882): Nym. Suppl. p. 

 330 nomine C. montana. 



Nyl. Esbo Bola unico loco plures caespites 1884: Kihlman 

 in (Diar. 10, X, 1885) Medd. XIII p. 230! 



Ron. Kendjarvi: Kullhem!, cfr Hult in (Diar. 2, XII, 1882) 

 Medd. IX p. 157, cfr 1. c. p. 172. 



Enligt Kihlman I. c. och Herb. Mus. Fenn. II p. 126 utgor form en fnin 

 Esbo den primara hybriden af de bada arterna, bland hvilka den iifven viixte. 

 Exemplaret fran Kon, utgor deremot en form per-epigejos. 2 ) 



*) C. acutiftora Schrad. — Has formas hybridas in Fennia primum definite 

 distinxit Almqvist, cfr (Diar. 2, XII, 1882) Medd. IX p. ir>7. 



2 ) Hiirom anmarker Almqvist „Torde viil vara silvatica X epigejos, men 

 gar fgenom langa h&r, knappt miirkbart blomiimne) niirmare epigejos iin nfigon 

 form jag sett". 



