6 Westerlund, Hymenopteroloogisia havainnoita. 



losen kukilla lentelee pail-asiassa vaan Bomhus'in, joku Halictxis]^ 

 Andrena, liiedalla taas Pompilus viaticus Dbm. (L.) $:, seka Fsam- 

 mophila viatica Dbm. Koleopteroista niiyttivat Cicindela'i myos 

 erittain lukuisina taalla viihtyvan. — Poikkeuksen tekevat kuiten- 

 kin joen lahitienoot, sillii kasvullisuuskin esiintyy taalla jo toisen- 

 laisena. Metsa on tiheampaa sckametsaa, koivut tuuheita ja vi- 

 hannoita. Hietaan paikoin syvaankin uurtauneen joen reunamat 

 kasvavat tiheata lepikkoa, osaksi myos pajupensaita ja tuomia. 

 Koska ilmakin tuntui nain etempana rannikolta jo paljon lampi- 

 mammillle, oli saalis joen rannikoilta jokseenkin rimsas. Mainit- 

 takoon etenkin apiidi Osmia Solskyi Mor. {= truncatula Thorns.), 

 joka joku kerta ennen on tavattu lounais- ja etela-Suomessa. 

 Sen tapasin yksinaisenii lennellen hietaisen tiepolun vierella, pe- 

 tajakankaalla. Kuten vol odottaa, niin esiytyi myos Andrena 

 ruficnis Nyl. taalla jokseenkin lukuisasti, vaikkakin sita ennen ei 

 ole Laatokan-Karjalasta tunnettu. 



Kun sitten siirryin pariksi paivaa mainitsemani Koirinojan 

 joen simpuolelle, sain tutustua taasen toisenlaiseen seiituun. — 

 Koirinojan lastauspaikka on Laatokasta pistayvan levean lahden- 

 poukaman rannalla, missa jo pohjoisrannikon kallioinen ja rikki- 

 repeillyt Inonto alkaa muuttua toisenlaiseksi. Rannemmalla lah- 

 den kahden puolen esiytyy viela jyrkempia kallioita omituisine 

 kasvullisuuksineen, vaan jo vahan idempana mataloituvat ne va- 

 hapatoisiksi makiharjanteiksi, joiden valissa tiheahkoa sekamet- 

 saa, kimsta, petajaa, lehtipuita kasvaa, kunnes taas alkaa saman- 

 laiset hietaiset kankaat kuin Koivuselan kylan tienoillakin. Lan- 

 nessa taas paikoin avohietainen, paa-asiallisesti petajaa ja katajaa 

 kasvava kangas, minka takana parin virstan paassa taas ran- 

 nikkoluontoa ja viljelymaita. — Itse kylan tienoo, jossa enimman 

 keraelin, on kuitenkin vahan omituisempaa luonnolleen. Noin 

 puolen virstan laajuudella nakyy vaan vaaleita hietakenttia, mitka 

 paikoin, etenkin joen reunamilla, laskeuvat korkeina, vierevina 

 jyrkanteina alas. Etempaa katsoen voisi luulla hietikkoa suuriksi 

 sahajauho-pakoiksi, jommoisia sahalaitosten tienoilla tavallisesti 

 nakee. Hieta on useimmin paikoin irtonaista, hienoa jauhoa, 

 mika tuulella lentelee pitkin kenttaa ja saa useinkin siten synty- 

 maan suuria hieta-„kinoksia". — Kasvullisuutta ei niilla juuri 

 paljon olekaan. Siella taalla joka yksinainen petaja, paikoin pieni 



