Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, IX n:o 2. 5 



den kirkon kyliia, kauniin ja kaidan Impilahden rannalla. Seutu 

 on luonnollcen taydellisesti saman kaltainen, kuin mimtkin Laa- 

 tokan polijoiset rannikko-ticnoot ja hyvinkin tultu enlisten okskur- 

 rentien kertomuksista. Rannikko on kaikkialla hyvin rikki revit- 

 tya: kumpuisia saaria, syvaiin pistiivia, kapeita lahdenpouka- 

 mia, jyrkkarinteisia kallioita ja louhisia harjanteita, joilla piia- 

 asiallisesti harvan puoleinen petajakasvullisuus kohoaa, joukossa 

 kuitenkin valiin sekametsaa. Alemmilla paikoin, ctenkin jyrkan- 

 teiden juurella, tavallisesti rikas lehtimetsa: leppia, vaahteroita, 

 lehmuksia, haapoja, tuomia, kuusamapensaita (Lonicera) y. m. 

 En kuitenkaan nyt viela voinut ihaella luontoa koko kauneudes- 

 saan, silla puutkaan eivat vielii vihertaneet. Koska maanlaatu 

 en paa-asiallisesti miiltavammilla tienoin saviperaista eika juuri 

 etsimallakaiin tapaa mainittavampia hietaseutuja, en voinut Api- 

 daeja enka Fossoria-pistiaisiakaan sanottavasti nyt tavoitella. 

 iS'aZ/iic-pensaatkin kukkivat hyvin huonosti, niin etten voinut niil- 

 takaan paljoa pyydystella. Lukuunottamatta muutamia tavalli- 

 simpia Andrena-, Bomhus-, Halictus-, iYoma^fa-lajeja, en juuri 

 mitaan huoniattavampaa nyt tavannut. Paa-asiallisimman ajan 

 kaytinkin koleopterain kerailemiseen. Ei ihmekaan, etta oli huono 

 onni, koska ilmakin koko ajan, kuutena paivana mitka siella 

 oleilin, pysyttaytyi yhii koleana ja tuulisena. Yolla ei lampoa 

 ollut tavallisesti kuin 0" Gels., paivallakin vaan n. 5—8° Gels. 



Senpatahden siirryinkin jo Toukok. 14 p:na Impilahden pi- 

 tajaan Koivusellin kylan Lemettilaan. Seutu on noin 20 virstan mat- 

 kat kirkon kylasta itaan pain, viela kymmenisen virstaa Kitelan 

 kappelista. Tassa osassa kylaa virtailee Koirinojan joki, joka 

 vasta n. 5 virstaa etelampana laskee Laatokkaan. — Luonto esiin- 

 tyy jo erilaisena nailla tienoin, kuin rannikolla. Taallii alkavat nuo 

 aarettomat, lainehtivat, tuhkahietaiset kangasmaat, jotka kymme- 

 nia virstoja ulottuvat Suistamolle pain. Harvassa laihoja, paah- 

 tuneita petajia, siella taallaa surkastunut koivu, alempana runsas 

 ja tihea kangaskanervikko vaihdellen vahemmin runsaiden Arc- 

 tosiaphylos-\m^Q\\i\io']Q\\ kanssa. Tuhkava porohieta pistaa usein 

 paikoin pehmoisena esiin, toisin paikoin taas rapakivikerrokset 

 matalissa harjanteissa kulkevat hienon multakerroksen alia ja te- 

 kevat maaperan siten kovaksi. — Tahan vuoden aikaan ei hyme- 

 nopteroloogi juuri paljon hyody nioisilla kentillil. Ardostaphy- 



