10 K. E. Stenroos, Niirraijiirven i)itilj;iii siemen- ja saniais-kasvisto. 



saista ja ne harvat epiitasaisuudet, jolka meita siella kohtaavat, 

 ovat verkallcen kohoavia pyoristyneitLi miikia. 



Mita taas maanlaatuim \) talee, voidaan siinakin huomata eii 

 osia. Aluecn pohjoisosassa on maapera suurimmaksi osaksi miirto- 

 i^oraa, jotavastoin hiekansekainen peltosavi on levinnyt yli koko 

 eteliiisen osan. Mainittaviminat murtosorakentat ovat ainoastaan 

 Nurmijarven eteliipuolella ja Hankoniemen harjun etelarinteilla, 

 jotavastoin pohjoisessa tavataan peltosavea enimmakseen Kyta- 

 jarven ymparistoilla. Fyysillisilta ominaisuuksiltaan on murtosora 

 siihen suUoutuneiden sarmikkaiden kivien ja kivijauheen tahden 

 hyvin loyhaa, milloin taas enemman pakkautunutta ja sekoittunut 

 pyoreilla kivilla. Melkoisen laajalti tavataan sitapaitsi soran ja 

 peltosaven yhtymapaikoilla naiden sekoituksesta syntynytta murto- 

 kivi-savea. Peltosavi taas, joka ohuena kerroksena tavallisesti 

 peittaa kerroksista savea, on tavallisen tiheata, jaykkaa ja sitkeata 

 ja iisein hyvinkin hiekan tai kiven sekaista. 



Nuo jo useasti mainitut harjanteet ovat maanlaadultaan vierin- 

 soraa joko karkeampaa tai hienoinpaa ja usein sekoittunut suu- 

 rilla vierinkivilla, jotka kohoavat pitkiksi valleiksi tai peittiivat 

 jokseenkin laajoja aloja. Harjanteiden sivuilla, etenkin etelaisella, 

 leviaa kangas- eli nummihiekka suuriksi hedelmattomiksi num- 

 miksi ja on fyysilliselta laadultaan karkeata soraa tai hienointa hie- 

 taa seka variltaan hyvin vaihtelevaa. 



Yhteydessa irtainten maakerrosten kanssa mainitsen muuta- 

 min sanoin turvemuodostuksista. Pitajan luoteisosassa Kytajar- 

 ven etelapuolella seka Isojoen ja Herusten jarvien valilla ieviaii 

 laajat Kurki- ja Petkelsuot, joista edellisessa turvekerroksen pak- 

 suus on yli 8,8 metria. Alueen pohjoisosan jylhassa vuorimaassa 

 tayttavat suot harjanteiden vaHset laaksot ja tavataan niissakin 

 turvetta vaikka vain ohuina kerroksina. Pitajan etelaosassa tava- 

 taan turvetta suuremmassa maarassa ainoastaan Valkjarven lansi- 

 ja etelapuolella seka Nurmijarven lansirannalla. 



Kiintea vuoripera, joka pohjois- ja etelaosassa aluetta joko 

 aivan jyrkkaseinaisina tai pyoristyneina kallioina kohoaa nakyviin, 

 on paaasiallisesti punaista graniittia, joka yleensa sisaltaa valkeata 



^) Osittain Moberg'in miikaan. Yertaa myos J. J. Sederholm'in kir- 

 joitusta, Om istidens bildningar i det inre af Finland, Fenuia I, d:o 7. 



