Ai'ta Societatis pro Fjiiioa ct Flora Fennica, IX, n:o 11. ^57 



paikoilla joskus ovat runsaitakin, seka (jjinnrnni jHthtsfrc. Mrmj- 

 authcs fnfo/iiffif. Eriophorani rnfiinatinu. Ituhfis nrrticus ja //. 

 rhamn'monis. Vahavaltaisempia ja harvinaiscmpia oval: Eriop/io- 

 ram a wjusti folium, Carrx chordonhim, C. Innosa. ('. /riH/iitf. 

 Eqrisf^fton pdJiistrc Calamafp'ostis' lanceolata. Enophonan (iJpi- 

 Num ja Pol f/sfi chum cristdtum. 



Tihean sammalikon muodostavat etenkiii Sjj/iui/)inm-\ii]\i 

 (Sjf/i. str/cftrm. Sj>Ji. mutifoUum) seka Poh/trichum commune, 

 P. ju)uprrinum ja (Tf/m^toajhe jxilubtri.^. 



Aluecn etelaosassa olen sitapaitsi poltetuilla ja ojituksen 

 kaiUta kuivatuilla soilla tavannut samantapaisia viidakkoja, joisla 

 \\'ainio „Kasvistonsuhteissaan" sivuUa 34 mainitsee Tammoisilla 

 viitasaroilla, joita Luhtajoen ja Nurmijarven lansirannalla loytyy 

 jotenkin paljon, peittaa maala tihea Poh/trichum'in muodostama 

 sammalikko ja korkeammista kasveista esiintyvat Puhu.^ un-ticus ja 

 E. ch(tm(f^morus kaikessa rimsaudessaan. Muista kasveista tava- 

 taan vahavaltaisina enemman tai vahemmLin sainoja lajia, kuin 

 tavallisissa viidakoissa. 



Naideii yhteydessa ansaitsee mainitsemista viela eras viida- 

 kon tapaiiien muodostus, jonka tapasin eraassa laaksossa noin 

 pari kilom. Niirmijarvesta etelaan. Paitsi isoja koivuja (B. odo- 

 rata), kasvaa siella jotenkin paljon tiiuheita tervaleppia (A. f/Juti- 

 no>iu} ja kiuisia seka joitakuita pihlajoita, ja runsaan ruohokasvis- 

 ton muodostavat vetiselle Sj>hf((/)iuu/"m (Sph. ct/mhi folium, Sjfh. 

 iuspidatum, Sph. strictum, Sph. ucutifolium) ja Poh/triehum'm 

 peittamalle perustalle seuraavat lajit: Lysimachia ruh/nris. L- 

 fhtjrsifforu. Cullu ptdustris. Comurum paJustrc ja Mou/anfhrs 

 frifoliutu seka typpaillii Pohjsfirhum spiuulosum ja P. crisfutuw. 



Metsaisiin kasvipaikkoihin voisimme viela lukea mantyrameet, 

 jotka, vaikka harvassa kasvavien, rujostuneiden mant\^en verho- 

 niina, antavat maisemalle metsanmoisen niion, lisiiamatta kuiten- 

 kaan mainittavassa maiirassa varjostusta. Toisella puolen liitty- 

 vat mantyrameet aivan laheisesti aukeisiin rameisiin eli rahkasoi- 

 hin, joiden ymparille ne tavallisesli leviaviit kapeampana tai leveilm- 

 panii vyona ja ovat silminnilhtavasti jalkimaisten myohiiisempi 

 kehitystila. Tosin olen joskus tavannut pienempia mantyrameitii 

 naennaisesti melkein itsenaisina muodostuksina, vaan kuitenkin 



