

Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, T. XVIII, n:o 2. 11 



Eriophyes rudis upptagna icke narmare undersokta gallbildnin- 

 garna vara fororsakade af Eriophyes lionotus. 



E. fennicus n. sp. Pa Betula nana fann forf. sistlidne 

 sommar uti Olonetska Karelen invid byn Latva den 4 juli nagra 

 hittils pa ofvan namnda bjorkart okanda erineumbildningar, 

 hvilka i regeln voro belligna pa bladets undre sida och vanli- 

 gen samlade kring dess kanter. Pa den ofre bladytan fram- 

 trada erineumbildningarna som sma, rundade eller elliptiska 

 upphojningar af nagot ljusare farg an den ofriga bladsubstan- 

 sen. Sjalfva erineet bildas af tamligen langa, enkla, smalt trad- 

 lika trikombildningar; i genomsnitt mater gallbildningen 2—3 

 mm.; dess farg vexlar fran morkt purpurrodt till nastan hvitt. 



Sa vidt forf. kunnat iinna bebos ofvanniimnda gallbild- 

 ning af en hittils obeskrifven Erioplujes art, som synes sta nara 

 den pa Betula odorata och B. verrucosa forekommande E. rudis 

 (Can.). Fran denna sistnamnda liksom afven fran E. betulcc 

 (Nal.) skiljer den sig genom forekomsten af setce accessorial; 

 fran E. lionotus (Nal.) ar den ater skild genom betydligt sma- 

 lare, talrikare och finpunkterade ringar och finare borst. Pa arten 

 skall har nedan gifvas foljande beskrifning: 



Eriophyes fennicus n. sp.: Rumpf gestreckt, cylindrisch- 

 walzenformig, Thoracalschild klein, mit undeutlicher Zeichnung; 

 Ixiickenborslen kiirzer als der Schild, etwas geniihert, randstiin- 

 dig, aufwarts geriehtet; Hocker gross. Sternum nicht gegabelt. 

 Beine ziemlich kriiftig, die zwei letzten Tarsalglieder von 

 ziemlich gleicher Lange. Kralle gebogen, geknopft, kaum langer 

 als die 3strahlige Fiederborste. Abdomen mit 55—65 schmalen, 

 zart-punktierten Ringeln. Seta ventr. I und seta ventr. Ill von 

 ziemlich gleicher Liinge; Seta thor. HI sehr lang und kraftig; 

 Seta genit. mittellang; Seta3 access, vorhanden. Schwanzlappen 

 klein. Korper 160—210 fi lang; 35—45 fi breit. 



Eriophyes fennicus ar hittils funnen i 01. Latva */? 98 (J. 

 I. L.). Ik. Uusikirkko u / 6 98 (T. H. Jarvi) och Ad. Virmo 97 

 (A. K. Cajander). Fran sistnamna ort har forf. varit i tillfalle 

 att se endast den karaktaristiska erineumbildningen; sjalfva 

 djuret fran fyndorten i Virmo ar ej sedt. 



