92 Tilia ulmifolia. 



ket, vid brosthojd ursprungligen tregrenigt exemplar, rnatande nara en 

 half meter i genomskarning nedanfor de trenne grenarna. Vid Vihusaari 

 hemman pa en holme i en valdig ljungmosse star en liten grupp af storre 

 lindar, hvilka hade ymnigt stubb- och rotskott. Vid Pajulahti sta 4 spridda 

 sadana pa faltbackar. Vid Rautavihu matte ett enstaka, vackert exemplar 

 34 cm i genomskarning vid brosthojd. Det stod ar 1892 i full blom annu 

 sa sent som den 30 augusti och hade da frostskadade blad och blomskarm. 

 Vid Lantaluoma atersta nagra mindre lindar af en forut storre grupp . . .»: 

 Herlin p. 133. — T a. >De fiesta af de lindar, som jag sistlidne sommar 

 (1907) antraffade i Birkkala a Toppari vid Pyhajarvi, voro laga och busk- 

 lika, nagra fa uppnadde en langd af 2 a 3 manshojder och dessa voro 

 langt ifran kraftiga till vaxten. For ofrigt tycktes dessa lindar hufvud- 

 sakligen hafva fortplantat sig genom rotskott» : Ssel. ann. [Dessa lindar 

 sagos afven af Sola, se under Sat.] — Angaende forekomsten i Saaksmaki 

 skrifves: »Nagra exemplar vilda lindar i denna del af socknen [Lahis hor- 

 net] ... I det. hire af Salo . . . Har vaxer linden vild. Tva bland de 

 storsta exemplaren mata i omkrets 3,85 m, resp. 3,15 m. Pa Pobja udden 

 tinner man . . . lind [likasa. pa] Vainoniemi torp. . . . Ofverallt pa Rauttu- 

 udde . . . Konho-angarna aro kanda for sin kantvegetation af lind» : Rosb. 

 Utk. p. 216—219. — »Palkane, tierstades vid Mallasvesi, Palkaneenvesi o. 

 Roine : Aimala nara byn och pa dess utagor vid Suolahti vik af forstn. 

 sjo, Karhunsalo och Hausalo stora holmar samt andra stallen pa Myttaala 

 gods o. Malkila, Huhti o. Paino byars agor vid Mallasvesi o. Roine, nara 

 Hnntila by vid Palkaneenvesi. Pa dessa orter upptrader linden talrikt. 

 Fataligt 1. blott i enstaka exemplar forekommer hon dessutom inom lof- 

 1. barrskog i nagra andra trakter af socknen*: Zidb. — Harom namnes 

 yttermera: »Lindens standorter utgoras i Palkane af lundar foretradesvis 

 pa, steniga angs- och lof- eller blandskogsbackar med riklig mylla. Den 

 upptrader mest sasom hogre Imske spridd bland andra loftran, mindre 

 ofta bland barrtrSn. Icke sallan, sasom t. ex. stallvis pa Kyontaanniemi 

 vid Suolahti, bilda dock lindbuskarne under den hogre skogen ett sam- 

 manhangande och lofrikt underbestand eller snar, som nastan fullstandigt 

 skyler den med stenblock fyllda mark, hvarpa de vaxa. Att den vilda 

 linden foretradesvis antager buskform, beror i vasentlig man darpa, att 

 den nastan aldrig far vaxa ostord, utan upprepadt med omkring ett ar- 

 tiondes mellantid blir nedskuren eller huggen i och for bast- eller loftakt. 

 De fran den lifskraftiga roten och stubben talrikt uppvaxande skotten ut- 

 mattas genom sin ymnighet, aftaga genom den upprepade afverkningen 

 smaningom i vaxtkraft och undertryckas af ofvervaxande bjork- eller 

 blandskog. Otvifvelaktigt ar, att linden, om den finge vaxa i fred, ganska 

 ofta skulle utbilda sig till ett ratt sttltligt trad samt t. o. m. kunde utgora 

 hufvudbestandet i sammanhangande lundar. Det bander mimligen icke 

 sallan, att da en lind pa, en nagot sa nar oppen plats af en tillfallighet 

 t';ir sta ostympad blott 2—3 artionden, den redan under denna tid utvecklat 



