96 



den sanna naturforskningens mildrande inflytande pa mannisko- 

 sinnet, an bristande formaga att uppfatta den delicata sidan af for- 

 berorda forhallande. 



Af sadan anledning utbedja vi oss harmedelst, att fa hos Sall- 

 skapet pro Fauna et Flora Fennica gora den forfragan, huruvida 

 Sallskapet godkanner den anda och det satt i framstallningen som 

 genomgar ofvan aberopade protokollsutdrag, eller anser sig bora 

 uttrycka den onskan eller det hopp att vi, som till folje af var stall- 

 niag vid Universitetet, deltaga i varden af dess naturaliesamlingar, 

 sedan Sallskapets och Universitetets samlingar af finska naturalier, 

 numera blifvit forenade, ater skulle sasom ledamoter inga i Sallska- 

 pet. Vi finna nogsamt den brist pa enhet som maste vara foljden af 

 en fortfarande sondring, hvarfor vi for var del, lifvade af karlek till 

 den finska naturforskningen, onska vinna tillfalle att ater inga sasom 

 ledamoter i ett Sallskap, hvars andamal alltid utgjort foremal for 

 var karlek. Delicatessens fordringar anse vi oss likval icke kunna 

 eller bora uppoffra, da, om sadant afven skulle ske, ett obehagligt 

 intryck af liden oforratt kvarstar, som hindrar den lefvande karleks- 

 fuUa forening mellan Sallskapets narvarande och oss sasom dess 

 f. d. ledamoter, hvilken, enhgt var uppfattning maste utgora ett 

 nodvandigt villkor for en lefvande och fruktbringande verksamhet 

 for det adla mal, som utgor det yttersta malet for all naturforskning 

 och sarskildt den finska. 



Under afvaktan af Sallskapets pro Fauna et Flora Fennica svar 

 pa denna var odmjuka forfragan, hafva vi aran teckna Sallskapets 



f. d. ledamoter 

 Alex. V. Nordmann E. J. Bonsdorff 



M. von Wright Fr. W. Maklin 



I anledning af denna skrifvelse »fann Sallskapet godt att i 

 afgaende bref till namnde Herrar forklara bade sin onskan och 

 sitt hopp vara, sasom detsamma af Sallskapets ordforande 

 afven_ muntligen redan blifvit dem harforinnan tillkannagifvet, 

 att de ater tacktes utan nytt forslag och val inga sasom leda- 

 moter i Sallskapet)). 



Sa var da omsider denna langvariga schism bilagd. 



Den i princip antagna forandringen i Sallskapets stallning 

 kunde gifvetvis icke genomforas utan att en motsvarande for- 

 andring af stadgarna egt rum. Redan i mars 1858, da fragans 

 utgang syntes gifven, tillsattes i sadant syfte en kommitte 



i 



