71 



varlden pasta att personen varit hufvudsak, stadgarnas efter- 

 lefnad en tackmantel och att majoritetens seger icke vunnits 

 med tillhjalp af sanningen och vettet, hvilka dock inom den 

 akademiska ungdomen horde rakna sina eldigaste stridsman. 

 Detta ar ett skri ur mitt samvete.» Man forstar huru upprord 

 stamningen matte hafva varit. 



Med 8 hvita emot 7 svarta kulor beslots att dessa reserva- 

 tionsskrifvelser skiille i protokollet intagas,» men ansag Sallska- 

 pet det icke vara sig vardigt att i protokollen lata inga nagot 

 bemotande af de i sagde skrifter mot Sallskapet riktade falska 

 och omotiverade beskylhiingar*). NylandeR hade foreslagit 

 att dessa skrifvelser endast skuUe i korthet refereras och sedan 

 deponeras i arkivet. 



Sallskapets forsta atgard blef nu att utse en ny ordforande. 

 Vid motet den 15 januari 1850 skred man hartill, visserhgen 

 after det doktor ToPEi^ius reserverat sig mot valets foretagande 

 pa grund daraf att annonsen om valet varit dels ofullstandig 

 dels for sent inford. Det beslots att absolut majoritet skulle 

 erfordras. Vid forsta valomgangen erhoU professor emeritus kol- 

 legieradet afUrsin 7, drNYivANDER 6 samt prof essor Arppe och 

 assessor Rabbe hvardera en rost. Vid den andra omgangen er- 

 holl af Ursin 1 1 , arkiater Tornroth och assessor Rabbe hvar- 

 dera 2, dr Nyeander en rost. Kollegieradet AF Ursin var alltsa 

 vald. Han hade aldrig varit en aktiv medlem af Sallskapet, 

 men blickarna riktades pa honom, emedan han, ehuru emeritus, 

 var medlem af det akademiska konsistoriet och dar kunde be- 

 vaka Sallskapets intressen, hvilket efter krisen ansags absolut 

 nodvandigt. Men han ville icke emottaga ordforandeskapet, 

 emedan han »ej ansag sig vara i stand att under narvarande 

 forhallanden uppratthalla Sallskapets anseende», ett ganska 

 tydhgt uttalande om huru man pa en del hall sag pa laget. 

 Betecknande aro i detta afseende ocksa de ord M. von Wright i 

 sin dagbok nedskrif\?it efter det stormiga motet den 6 december: 

 »hvarvid Sallskapet enhgt all sannohkhet gaf sig dodsstoten 

 hogst egenhandigt. Mordarena voro hufvudsakligen: Rabbe, 

 Elmgren, W. Nyi^ander m. fl.». Forfragningar pa nagra andra 

 hall gafvo hknande resultat, men slutligen lyckades man i 



