48 



man marker dock en pataglig nedgang i arbetsintensiteten. Ar- 

 betssammankomsterna upphorde antagligen smaningom; nagra 

 ar hade det beslutits att de skuUe »fortga som f6rut», men for 

 lasearet 1841 — 42 faststalldes de att aga rum sondagar kl. 9 — 1, 

 utom pa bondagar, men senare talas det icke mer om dem. 

 De ordinarie motena hollos icke sa ofta som tidigare; under 

 aren 1834 — 40 hade antalet varit 14 — 20 om aret, fran 1841 

 framat blef det aldrig hogre an 14, utan att en motsvarande 

 okning af arendena kunde formarkas. De voro icke heller sa 

 talrikt besokta som forr, icke ens arsmotena. Ar 1843 narvoro 

 vid detsamma endast 10 medlemmar, och foljande ar hade, 

 oaktadt en festmiddag i orangerierna var besluten, sa fa med- 

 lemmar infunnit sig att valen af tjanstemannen ej kunde for- 

 rattas ej heller nagra beslut fattas, och det samma var forhal- 

 landet pa det forsta motet den foljande hosten. I anledning 

 daraf bestamdes a det foljande arsmotet att Sallskapet vore 

 beslutfordt med endast sex, icke som forr atta, narvarande 

 medlemmar i fragor som icke voro af synnerlig vikt. Nya med- 

 lemmar inkallades icke heller i samma mangd som tidigare; 

 under 1840-talet var deras antal for aret i medeltal 25. Det 

 forefaller som om en viss missrakning i afseende a Sallskapet 

 hade a en del hall forefunnits. Sa skrifver 1842 ombudsmannen 

 i Borga lektor D. Lindh (till assessor Rabbe?) om Sallskapet: 

 »Hvarje medlem af detsamma borde val pa ett eller annat satt 

 fa underrattelse om Sallskapets verksamhet, for att utom hedern 

 att vara en medlem af detsamma, ha nagon slags nytta. Ett 

 och annat kunde jag till Sallskapet insanda om jag bara visste 

 hvad Sallskapet ager och hvad det saknar af Finlands natur- 

 alster; atminstone kunde jag insanda flerariga anteckningar 

 angaende finska naturalster. Men hittills har man icke vetat 

 af nagot annat an att Sallskapet arhgen med gladje firat sin 

 stiftelsefest.)) Dock maste a andra sidan antecknas att Sallska- 

 pet afven fick rona bevis pa fortroende, sasom da detsamma ar 

 1844 sasom skank af brukspatron G. Nordensvan fick emot- 

 taga de fem ris »finare och battre samt ohmmadt» herbarie- 

 papper som bestallts fran Tervakoski bruk eller da bagare- 

 mastaren P. UdheIvIUS till Sallskapet testamenterade sin ratt 



