47 



III Tid af afmattning oeh stridigheter 1842—1859. 



En ny period i Sallskapets lif vidtog nu. Under det forsta 

 decenniet i Helsingfors hade Sallskapet befunnit sig i en oaf- 

 latlig och kraftig utveckling. Allt var att gora. Allt som sam- 

 lades var nyttigt, ty allt var nytt. Men sa kunde det icke i 

 langden fortga. De unga studenterna, som senare intradde i 

 Sallskapet kunde med allt sitt intresse icke mer gora nytta, ty 

 det de kunde gora hade redan deras foregangare gjort. Dessa 

 foregangare hade till stor del skingrats; intresset for Sallskapets 

 strafvanden hade blott varit en episod i deras hf. Och de som 

 annu kvarstodo hade afven andra och snart ofverhandentagande 

 intressen. Bonsdorff holl redan pa att skapa sig ett namn som 

 anatom, de nitiske intendenterna Bi.ank, Lundahi, och Pip- 

 ping verkade annu, men de hade alia valt den medicinska ba- 

 nan och arbetet dar lade mer och mer beslag pa deras tid och 

 formaga. Ledningen af Sallskapets verksamhet alag nu framst 

 AF Tengstrom och botanices demonstratorn Wirzen, hvilken 

 senare var t. f. viceordforande under den tid 1842 — 1845, da 

 inspektorstjansten vid Museum icke var ordinariter besatt. 

 Begge voro humana och for Sallskapets val intresserade man, 

 men till ledare voro de icke fodda. Den forra hade sedan han 

 ar 1817 disputerat for medicine doktorsgrad icke pubHcerat 

 en enda rad af vetenskaphgt innehall intill dess han ar 1841 

 utgaf sitt specimen for professuren. Han hade Utterara intres- 

 sen och var valtalare. Han hade 1826 a Universitetets vagnar 

 haUit ett festtal i anledning af kejsar NikoIvAIS kroning, for 

 hvilket han belonades med professors titel. Han var mer en 

 ordets an en handhngcns man. Den senare, vid denna tid un- 

 gefar trettio ar gammal, var lakare, men intresserad af botanik; 

 dock lag hans begafning pataghgen at andra hall, sasom man 

 kan se daraf att han slutade som prast. Det behofdes inom Sall- 

 skapet nya krafter, entusiasm, sakkunskap och kritik. Det ar 

 sakert att icke heller professor Sahl,berG, om han kvarstatt, 

 kunnat afvarja det forfall som nu intradde. 



Det var naturhgtvis icke nagot skarpt afbrott i Sallskapets 

 Uf och verksamhet som vid denna tidpunkt intraffade, men 



