114 



inom landet icke fanns. En narmare inblick i denna fraga kan 

 numera icke vinnas sedan Nylanders bref till Zetterstedt 

 efter dennes dod forstorts; ur Zetterstedts i behall varande 

 svarsbref kunna inga upplysningar harom vinnas. Men sanno- 

 likt afsag Nylander ocksa att harmed skaffa en merit at Zet- 

 terstedt, icke sa mycket for dennes egen skuld som darfor 

 att ban ansokt adjunkturen i botanik i Upsala jamte den unge 

 lichenologen Thore Magnus Fries, med hvilken Nylander 

 befann sig pa krigsfot. 



Konsistoriet forordade Nylanders forslag, i den formen att 

 Zetterstedt skulle skota professuren i dess helhet, men pa 

 hogsta ort ansags det patagligen icke lampligt att for ett vi- 

 kariat anlita ett frammande lands undersate, hvarfor Nord- 

 MANN liksom forut forordnades att skota professuren. Nylan- 

 DER reste till Paris och Sallskapet fick reda sig sa godt det kunde 

 under bans franvaro lasearet 1861 — 1862. 



Anmarkningsvardt och gladjande var att Nordmann, hvil- 

 ken aldrig lat bora af sig da Nylander presiderade, nu till 

 publikation af Sallskapet inlamnade )>en fullstandig forteck- 

 ning ofver Finlands spindlar, upptagande 136 arter». Dess 

 tryckning kunde till foljd af bristande tillgangar icke omedel- 

 bart vidtaga utan skulle uppskjutas till varen, da Sallskapet 

 ocksa hoppades erhalla andra uppsatser, hvilka kunde offentlig- 

 goras i samma liafte. Det drog emellertid ut anda till 1867 

 innan ett nytt hafte af Notiserna utkom, och Nordmanns 

 Erstes Verzeichniss der in Finnland und Lappland bisher gefun- 

 denen Spinnen hade da tryckts af Finska Vetenskaps-Societeten. 

 Afven nagra smarre ornitologiska meddelanden gjordes af Nord- 

 mann, som ytterUgare delgaf Sallskapet ett bref fran sin son 

 Artur, hvilken skildrade »huru var i Finland forekommande bjorn 

 vid Amur dyrkas och huru med densamma darstades f6rfares». 



De under expeditionerna till Karelen och Lappland gjorda 

 samlingarna borjade nu inflyta; lafvarne och diatomace-jord- 

 profven sandes genast till Nylander i Paris. Men en hel del 

 af skorden kom till Helsingfors forst sommaren 1862 med ang- 

 bat fran Uleaborg dit de med vinterfore transporterats. Dessa 

 expeditioner hade ej utfallit i alio lyckligt. Fellman och Kars- 



