119 



motet 18G3 meddelade viceordforanden professor Moberg, 

 hvad som for resten da redan var allmant kandt, att Nylander, 

 som under sommaren ater rest till Paris, torde komma att dar- 

 stades for alltid kvarstanna. 



Han hade under sommaren ansokt om afsked fran sin pro- 

 fessur; nagra manader senare beviljades detta, och i Paris lefde 

 och dog ban. En analys af motiven till hans handlingssatt 

 hor icke hit. Det ma blott papekas att det var efter stor tvekan 

 ban hade beslutit sig for att ansoka professuren i Helsingfors, 

 att ban fran forsta borjan icke tyckte sig vara pa sin ratta plats 

 har, att ban standi gt vantrifdes i Helsingfors och langtade 

 barifran, genom intensivt arbete sokande dampa sin langtan. 

 Trots att Konsistoriet gick alia bans onskningar om anslag 

 for den botaniska institutionen till motes kom ban icke att 

 sta pa god fot med sina kolleger. Nordmann kan man saga att 

 han foraktade, med Bonsdorff kunde ban snart icke bafva 

 nagon personUg beroring, med rektor Arppe rakade ban i delo. 

 Han kunde icke umgas med manniskor bar bemma; det kunde 

 han icke heller i Paris. Men framfor allt kande ban pa sig sjalf 

 att han gick tillbaka i bemlandet och att han i Paris kunde i 

 vetenskapbgt afseende utratta ofantbgt mycket mer an bemma, 

 dar de vetenskapbga resurserna voro sa snafva. Redan hosten 

 1859 hade han fran Paris skrifvit till ungdomsvannen »Mons» 

 AF Tengstrom: »Hvad som ar en ovillkorlig sanning ar att 

 jag genom min vistelse bar ar vida nyttigare an om jag murknar 

 i Helsingfors, men dar borta ar icke det rent vetenskapbga 

 aktadt sa hogt som fennomani och dybka inskranktbeter. Jag 

 arbetar som en slaf for att reparera den tidsf orlust som vistelsen 

 i Helsingfors fororsakat hvarunder jag betydligt legat af mig.» 

 — Sa bade han nu tagit steget ut. 



Nyi^andERS verksambet inom Sallskapet under denna period 

 var icke lang, den strackte sig fran hosten 1858 till arsmotet 

 1863, alltsa endast fem verksamhetsar. Af dessa ar var ban 

 franvarande tva; ett ar var han viceordforande, endast tva ar 

 personligen narvarande ordforande. Men i Sallskapets bistoria 

 var denna tid epokgorande, och detta just tack vare bonom. 

 I Finlands allmanna bistoria ar denna tid ju utmarkt genom en 



