121 



serad, om en ny varietet medioxima af granen; han forevisade 

 en polyp Tiibidina ramosa, han refererade en oologisk af hand- 

 ling af NoRDMANN. Daremot gjorde han inga meddelanden 

 om sina laf-undersokningar; dessa syntes honom sakerligen 

 vara af alltfor speciell natur for att intressera publiken vid 

 motena. Hans elever vagade icke upptrada, men han redogjorde 

 sjalf for deras arbeten, for de undersokningar Zetterman och 

 Brander gjort i Abo-trakten, Thuren och Aspeein i omnejden 

 af Tavastehus, Bonsdorff i Gustaf Adolfs socken. 



En omstandighet med afseende a Sallskapets verksamhet 

 under denna tid som man icke kan undga att fasta sig vid ar 

 dess ofvervagande botaniska pragel. I sin arsberattelse ar 

 1863 sade ocksa Nyeander, att »Sallskapets sammankomster 

 varit Flora-moten i stallet for Fauna-moten, sasom de forr 

 plagat kallas. Att sa skett ar beklagligt i sa matto, att hogst 

 onskligt varit om tillika zoologien bUfvit bland oss vederbor- 

 Ugen representerad; men detta beror pa forhallanden, hvilka 

 vi hoppas skola ej mera komma att lange fortfara, och beror 

 af brist pa zoologer med lust och kraft och skicklighet bland 

 vara yngre och verksammare ledamoter. Denna fattigdom 

 ar beklaghg, i synnerhet da man tanker tillbaka pa den ganska 

 luxurierande och hedi'ande stallning har varit radande i zoo- 

 logiskt afseende. Hvarfore skall det ga baklanges pa det ballet? 

 Nej, det ar val blott ett temporart stillastaende, som skall 

 upphora sa snart orsaken dartill bUfvit aflagsnad.» 



Att »orsaken» enhgt Nyeanders mening var Nordmann 

 torde vara ganska sakert. Hufvudorsaken till att botaniken 

 florerade var gifvetvis att den energiska ledaren var botanist, 

 Detta hade dock icke uteslutit att afven zoologer kunnat vara 

 verksamma inom Sallskapet. Att sa emellertid icke var fallet 

 berodde pa flere samverkande omstandigheter af mer personhg 

 an sakUg art. 



Emellan zoologiens framste representant Nordmann och 

 Nyeander radde ett mycket spandt forhallande. Det hade 

 som vi sett tagit sin borjan redan vid Nordmanns aterkomst 

 till hemlandet, men det hade ytterligare skarpts genom att 

 Nyeander icke blef i tillfalle att bebo professorsbostaden i 



