156 



vistosta». Pa zoologiskt hall var Westeri^und den forste som i 

 en uppsats anvande finskan (1889). 



Of van antyddes att en beklaglig, ja en verkligen smartsam 

 dissonans forekommit. Det var da professor John Sahi^berg- 

 den 4 april 1914 uttradde ur Sallskapet. Den narmaste anled- 

 ningen hartill var foljande. Till publikation hade en af Sall- 

 skapets medlemmar inlamnat ett faunistiskt arbete om Fin- 

 lands mikrolepidoptera. Bestjrrelsen hanskot manuskriptet 

 till granskning af tva medlemmar, hvilka hvardera studerat 

 denna djurgrupp. Dessa framstallde mot arbetet sarskilda 

 anmarkningar, bade sakliga och formella. Det befanns emel- 

 lertid omojligt att fa till stand en omarbetning med beaktande 

 af dessa anmarkningar, och da dartill kom att arbetet var syn- 

 nerligen omfattande — det skulle hafva fyllt en vanlig volym 

 af Acta — vagrade Bestyrelsen, trots att arbetet kunde vara 

 nyttigt, att trycka detsamma, hellre an att vedervaga Sall- 

 skapets pengar och anseende. Professor SahlberG ansag detta 

 beslut vara hogst beklagligt. Han hanvisade till sin farfars 

 Insecta fennica, som utan att vara ett utmarkt eller originellt 

 arbete — diagnoserna dari voro afskrifna fran Gyllenhaals 

 Insecta suecica — dock varit af stor betydelse for den entomo- 

 logiska forskningen i landet. Vara mikrolepidoptera hade 

 ganska ingaende studerats af af Tengstrom och E. Reuter, 

 samlingen pa museum var vardefull, men ett mer omfattande 

 material kunde ej emotses forr an en lamplig handbok som be- 

 handlade dessa insekter fanns att tillga. En sadan skulle det 

 nu ifragavarande arbetet blifva. Bestyrelsen kunde dock icke 

 franga sin uppfattning om hvad Sallskapets basta krafde, och 

 resultatet blef att Saheberg afgick fran Sallskapet, dar han i 

 mer an 48 ar verkat. Patagligen var denna episod dock endast 

 droppen som kom karlet att rinna ofver. Den gamle forskaren 

 kande sig tydligen sta ensam och oforstadd och icke heller ratt 

 forstaende den nya tiden. For honom tedde sig samlandet af 

 faderneslandets djur och vaxter och de sig dartill anslutande 

 publikationerna sasom Sallskapets hufvuduppgift, hvilket han, 

 sasom vi hafva sett, onskade fa inryckt i de nya stadgarna af 



