165 



pa initiativ af professor J. A. Palmen och t. f. professor J. P. 

 NoRRLiN, fragan aterupptogs att for Universitetets natural- 

 historiska samlingar forskaffa nya tidsenliga lokaler, i hvilka 

 sjalffallet de inhemska samlingarna skulle hafva sin gifna plats, 

 antog man som en sjalf fallen sak att det zoologiska och bota- 

 niska museum allt vidare skulle placeras sa att de tillsamman 

 bildade ett helt. Men da den kommitte som Konsistoriet till- 

 satte for att forbereda detta arende, begynt sitt arbete, visade 

 det sig snart att svarigheterna att astadkomma ett sadant voro 

 alltfor stora. For det botaniska museet erbjod Botaniska trad- 

 garden en naturlig plats, och planen for en institutionsbyggnad 

 tedde sig jamforelsevis enkel afven med beaktande af de kraf 

 pa arbetsmojligheter inom olika omraden af botaniken som 

 den nya tiden uppstallde. Men programmet for den zoologiska 

 institutionen var icke lika latt att uppgora. Botanikens ny- 

 utnamnde representant professor Elfving nodgade kommitten 

 darfor att hos Konsistoriet foresla att till en borjan enbart en 

 botanisk institution skulle uppforas. Detta blef ocksa Konsi- 

 storiets beslut, och ar 1903 blef den nya institutionsbyggnaden 

 fardig. Dar finnes val icke en sal dar alia inhemska vaxtarter 

 ligga, men afdelningar af herbariet finnas dar for de finlandska 

 frovaxterna och for de finlandska sporvaxternas olika grupper. 

 Det zoologiska museet ar allt ett onskningsmal. Den splitt- 

 ring af de zoologiska samlingarna pa olika lokaler, som Ny- 

 I.ANDER 1863 betecknade som en medverkande orsak till zoo- 

 logiens da for tiden foga lysande stallning inom Sallskapet, 

 fortbestar annu och har tilltagit. Till trots for denna splittring 

 ha de zoologiska studierna florerat. Men det kannes dock som 

 en anomali att finna en del af den finska faunans representanter 

 i Universitetets hufvudbyggnad, insekterna i Botaniska insti- 

 tutet och den inhemska fagelsamlingen, fordom Museets stolt- 

 het, i nagra morka rum vid en bakgata, dar knappast nagon vet 

 af den, i stallet for att allt detta skulle vara sammanfordt pa ett 

 stalle och uppstalldt sa som ett zoologiskt nationalmuseum det 

 borde vara. Kanske att, om ej varldskriget kommit emellan, 

 professor Pai^mens forhoppning, uttalad, nastan i testamentarisk 

 form, vid Sallskapets arsmote 1908, samma ar han tog afsked 



