»5 



anslogs af den. Men det ar lika sannolikt att planen varit 

 general Nordenstams egen. Stallningen var onekligen ratt 

 egendomlig. Universitetet hade ett zoologiskt museum, med 

 NoRDMANN som prefekt. I samma byggnad fanns Sallskapets 

 djursamling, som vardades af dess egna intendenter; de voro 

 1851 AF Tengstrom j:or, Sahlberg, A. E. Nylander och A. H. 

 Chydenius. Och i anatomiska inrattningen fanns professor 

 BONSDORFFS finlandska fagelsamUng. Man kan icke undra pa 

 cm general Nordenstam, som var en ordningens man, fann 

 denna anordning med tre af hvarandra oberoende zoologiska 

 museer en smula besynnerhg och onskade en forenkling. Det 

 lag ju for oppen dag att en sammanslutning af de i viss grad 

 med hvarandra rivahserande museerna vore fordelaktig. 



Vid arsmotet 1851 understodde Sallskapets ordforande 

 professor MobERG ifrigt Vicekanslers forslag, hvilket, som han 

 sjalf senare skrifver, i sjalfva verket utvisade det enda fornuftiga 

 sattet att losa den stora schismen och gora det mojligt for Sall- 

 skapet att fa sina samlingar behorigen vardade, emedan detta, 

 sasom redan da nastan ogonskenUgt var, icke kunde verkstallas 

 af Sallskapets ambulatoriska och ofta franvarande intenden- 

 ter; befriadt fran omsorgen om samUngarnas bevarande kunde 

 Sallskapet sa mycket mer obehindradt anvanda sina tillgangar 

 till samlandet af naturalier. Men som han sjalf efterat sager, 

 det hade felet att framkomma for tidigt innan saren annu hel- 

 nat och upphort att svida. Man vadrade fiendens intriger till 

 astadkommandet af en neshg kapitulation. Sallskapets leda- 

 moter — sa sages det i protokoUet — »f6rblefvo vid den asigt 

 att Sallskapet utan totalt frangaende af sin bestammelse och 

 dess nyUgen Allernadigst stadfastade stadgar icke kunde ofver- 

 lemna den narmare varden af dess samlingar at nagon eller 

 nagra utom Sallskapet staende och i dess strafvanden icke 

 deltagande personer, och darfor icke under nagra villkor kunde 

 antaga denna proposition)). Icke ens lokalfragan skramde. 

 Ordforanden anmodades att hos Konsistoriet hemstalla det 

 Sallskapet allt vidare matte fa atnjuta Universitetets hagn, 

 men om detta icke mer vore mojligt, blefve det nodvandigt 

 att flytta samhngarna till en annan lokal. Forslaget forkastades 



