135 



det angenamaste intryck. De dagliga tidningarna redogjorde 

 aktningsfullt och erkannande for Sallskapet och dess verksam- 

 het, och redan den omstandigheten att Sallskapet befanns vara 

 det aldsta vetenskapliga samfund i landet och att det bland 

 fosterliindska sammanslutningar i alder ofvertraffades endast 

 af Finska Hushallnings-Sallskapet och af Finska Bibelsallskapet 

 lat detsamma i allmanhetens ogon framsta som val vardt att 

 aktas och understodas. 



Fran denna tid loper Sallskapets lif lugnt och harmoniskt, 

 likt floden, som efter att tidigare hafva ilat fran a-fsats till afsats 

 och brusande sokt sig en vag ofver hinder, stilla strommar fram 

 genom slattlandet, svallande af nya tillfloden. Regelbunden- 

 heten i arbetet gaf Sallskapet en stadga som det icke haft sedan 

 sin forsta tid, och det standigt okade antalet arbetare gaf ett 

 okadt innehall at dess verksamhet. 



Vid skildringen af den utveckling som Sallskapets forsta 

 halfsekel foreter har framstallningen helt enkelt kunnat folja 

 kronologien at, men det senare halfseklet torde, atminstone 

 for OSS, som sta det sa nara, i saldigt afseende blifva mer ofver- 

 skadligt om vi, bortseende fran handelsernas kronologiska for- 

 lopp, rikta uppmarksamheten pa olika moment i Sallskapets 

 hf och verksamhet, 



Det var icke mer en enda kraftig man, en Sahi^berg, en 

 Nylander, som ledde Sallskapets oden, det var flere personer, 

 som hvar for sig men i samdrakt arbetade och ryckte andra 

 med sig. Utom professor Lindberg, som genom sin officiella 

 stallning, sitt foredome i arbetsamhet, sin godlynthet och sin 

 hjalpsamhet verkade sammanhallande och lifvande, var det 

 tre personer som under det sista halfseklet intogo centrala plat- 

 ser i Sallskapets Uf: John Reinhold Sahi^berg, Johan Peter 

 N0RRI.IN och Johan Axei^ Palme^n. Dessa tre voro ungefar 

 jamnarige, ungefar samtidigt blefvo de medlemmar af Sall- 

 skapet, sitt gesallprof gjorde de eget nog alia tre sasom medlem- 

 mar af den expedition, hvilkeh 1867 sandes till Enontekis- 

 Lappmark; ocksa deras fardkamrat A. J. MaIvMBERG (Mela) 

 gjorde senare betydande inlagg i den inhemska naturalhisto- 



