137 



ofriga ordningar kunde ban betraffande dem alia vara eleverna 

 en god larare och radgifvare, och det var han med lif och lust. 

 Hans meddelanden vid Sallskapets moten om nya eller anmark- 

 ningsvarda insektfynd och bans forevisning af sadana intogo 

 en framstaende plats vid forhandlingarna. Forteckningen 

 ofver Sallskapets stipendiater visar att bland zoologerna insekt- 

 samlarna afgjordt utgjort flertalet, och efter 1870 hade dessa 

 alia utan undantag varit Sahlbergs elever. 



JoHAN Peter Norrlin omtalas forsta gangen sasom verk- 

 sam i Sallskapets syften den 28 februari 1863, da han jamte 

 studeranden F. Sile:n inlamnat atskilHga vaxter fran Tavast- 

 land, bland dem anmarkningsvardt manga mossor och lafvar. 

 AntagUgen — protokollet ar ofullstandigt — foreslogos dessa 

 herrar pa detta samma mote af NylandeR till medlemmar. 

 Pa det foljande invaldes de, och Sallskapet beslot tillika pa 

 NylandERS forslag att tilldela dem 25 rubel hvar for exkursio- 

 ner inom Asikkala socken, »sa mycket hellre som de redan tidi- 

 gare riktat Sallskapets samlingar med vardefulla bidrag fran 

 namnda socken». De sammanstallde och inlamnade ocksa en 

 vaxtforteckning harifran, hvilken ordforanden i sin arsberat- 

 telse med fagnad omnamnde. Dokumenterande sig som en 

 skicklig och skarpsynt samlare, antogs Norrein till amanuens 

 vid Botaniska museum i februari 1867 — bans like i skarpsynthet, 

 flit och ihardighet kanner jag annu icke, skref professor Lind- 

 BERG om honom i sitt utlatande. Darforinnan hade han genom- 

 gatt det da nyss grundlagda Forstinstitutet pa Evois. Senare 

 aflade han filosofie kandidatexamen. I Tavastlands vida och 

 enformiga skogar hade bans ogon oppnats for de stora samhallen 

 i hvilka vaxtarterna sluta sig tillsamman i naturen, ban sag 

 skogen, icke blott traden. Icke lang tid forut hade den svenske 

 botanisten Hampus von Post i ett af samtiden foga beaktadt, 

 men numera som klassiskt betraktadt arbete, lagt grunden till 

 hvad ban kallade vaxttopografien, laran om de naturliga stand- 

 orterna och vaxtHgheten pa dem. Norrlin blef en vardig lar- 

 junge och efterfoljare af von Post. De framstallningar han 

 gaf af vaxtvarlden i sodra Tavastland och senare af Onega 

 Karelens voro icke mer vaxtforteckningar med en liten inled- 



