138 



ning om traktens allmanna naturforhallanden, han sag och 

 skildrade huru de enskilda arterna som bildade floran i en 

 trakt grupperade sig pa standorterna, som hade sin bestamda 

 vegetation. Dessa arbeten blefvo forebilder. Norrlin gaf upp- 

 slaget till de vaxttopografiska studierna i Finland, som sedan 

 allt vidare har fortsatts och som genom Ragnar Hui,t, som 

 gatt i hans skola, och dennes elev Skrnander ofverflyttades 

 till Sverige. 



Sokte man af forhandlingarne vid Sallskapets moten bilda 

 sig en forestallning om Norrlins inlagg i dess lif blefve bilden 

 alldeles skef. Latt raknade voro de ganger da han under de- 

 cenniernas lopp hoU foredrag eller gjorde meddelanden. Af 

 naturen ytterligt blyg, nastan manniskoskygg, alskade han 

 icke upptrada offentligt, men vid ofverlaggningar i en mindre 

 krets eller pa tu man hand gjorde sig hans insikter och klara 

 tankar gallande. Hvad han inom Tryckningskommitten och 

 senare inom Bestyrelsen, dar han var den centrala personen, 

 verkat har Sallskapet allt skal att med tacksamhet minnas, 

 liksom ock hvad han som skarpsynt systematiker gjort for 

 iitredandet af Finlands egenartade Hieracium-tormer, for sa 

 vidt dessa kunna klargoras genom direkt jamforelse utan od- 

 Ungsforsok, men den storsta betydelsen for Sallskapet har dock 

 den lararegarning haft han som docent och e. o. professor ut- 

 fort. Battre kan detta icke tolkas an det gjordes i det tal Sall- 

 skapets sekreterare, magister I. O. Bergroth, till honom hoU 

 pa 75-ars dagen, da han, utom annat, yttrade: »Det har utan 

 tvifvel varit af utomordenthg betydelse for detta Sallskap, 

 att professor Norrlin genom sin stallning som akademisk larare 

 kommit i sa att saga daglig beroring med den studerande ung- 

 domen. Vi kanna ju alia, hurusom han i sina forelasningar med 

 forkarlek behandlat Finlands flora och vegetation. Vid dessa 

 forelasningar har den unga studenten forst borjat fa begrepp 

 om hvad formlmtik vill saga; har har han ocksa blifvit invigd i 

 vaxtgeografiens elementer, belysta ur foredragarens egen rika 

 erfarenhet. Med ett ord, har har den blifvande exkurrenten fatt 

 sina forsta impulser till ett sjalfstandigt arbete, hans intresse 

 att kunna utratta nagot pa egen hand, att kunna draga ett om 



