139 



an aldrig sa litet stra till den gemensamma stacken har vackts. 



Men forst nar var unge student blifvit medlem af 



Societas pro Fauna et Flora Fennica och borjat fundera pa att 

 vaga sig ut en sommar pa egen hand, forst da far ban erfara hvad 

 prof. NoRRiviNS vanskap och deltagande aro var da. Med aldrig 

 trottnande ifver gifver denne da goda rad och formaningar 

 med pa resan och utarbetar plan for sommarens arbete, med 

 hka stort talamod som intresse lyssnar ban till den aterkomnes 

 berattelse om sina erfarenheter och iakttagelser, med vanbgt 

 ofverseende rattar han det ofuUkomhga och famlande arbetet 

 och ar sedan den ifrigaste att igen uppmana till nya resor for 

 att gora nya landvinningar for kannedomen om den finska 

 vaxtvarlden. Med ett ord — professor Norrlin ar den sann- 

 skyldiga uppfostraren for vart Sallskaps unge botanister.» 



Att detta uttalande icke var en festfanfar utan innebar den 

 fuUa sanningen intyga alia de som statt Norrlin nara. I nastan 

 alia de botaniska exkursioner som allt if ran 1870-talet anda in 

 till borjan af detta sekel bar foretagits, hade han sin hand med, 

 ofta som initiativtagare, atminstone som radgifvare. 



JoHAN AxEi. Palme:n hade i naturalhistoriens studium in- 

 forts af sin morbror, professor EvERT Julius Bonsdorff, hvil- 

 ken han redan under sin skoltid bitradt vid ordnandet af de 

 zoologiska samlingarna a Anatomiska museum. Student 1865, 

 var han en sjalfskrifven medlem i den tidigare omtalade expe- 

 ditionen till Hoytiainen samma ar, under hvilken han doku- 

 menterade sig sasom en dugande samlare bade af djur och vax- 

 ter. Foljande host foreslogs han af professor Moberg till med- 

 lem af Sallskapet. Under den narmaste tiden namnes bans 

 namn endast nagra ganger i protokollen i sammanhang med 

 olika djur- och vaxtfynd, men att han genom sitt intresse och 

 sina insikter lankat de aldre medlemmarnas uppmarksamhet 

 pa sig kan man se daraf att han, sasom redan ofvan namndes, 

 utsags till medlem i den kommitte som skuUe afgifva ett for- 

 beredande yttrande om den planlagda expeditionen till Vastra 

 Lappmarken. I denna blef han en af deltagarena, och pa hosten 

 samma ar utnamndes han till amanuens vid Zoologiska museum. 

 I egenskap af Sallskapets intendent kom han till foljd af om- 



