153 



tyvarr icke den asyftade verkan att sporra till svamparnas 

 studium. Svarigheten att utan farglagda afbildningar bestamma 

 dessa vaxter samt omojligheten att pa ett tillfredsstallande satt 

 konservera dem verkade afskrackande, och bar till kom den 

 omstandigbeten att det till foljd af uteslutningarna ofta visade 

 sig omojligt att till arten bestamma de gjorda fynden, bvilket 

 icke verkade iippmuntrande. Nagra vidare exkursionsband- 

 bocker patanktes icke. Forst 1917 upptogs tanken i utvidgad 

 form, da Sallskapet pa docenten Palmgrens forslag anmodade 

 doktor Brotherus att affatta en bandbok ofver Fennoskandias 

 bladmossor. 



I sammanbang med planen pa exkursionsfloror stod forslaget 

 att anskaffa 10 — 12 smarre exsiccatsamlingar af cell vaxter till 

 ledning for exkurrenter, sarskildt for nybegynnare. Det sades 

 att utsikt fanns for realiserandet baraf, men till bandling blef 

 tanken icke omsatt. Detsamma gallde ocksa beslutet att genom 

 sekreterarens forsorg en ofversiktlig journal skuUe foras ofver de 

 naturalbistoriska exkursionerna och det som med dem bade sam- 

 manbang, liksom afven onskningsmalet att samlingar som inlam- 

 nas till Botaniska museum skulle vara fuUstandigt fortecknade. 



Jamval foreslog professor Norrlin att Sallskapet skulle 

 soka fran glomska bevara de i folkspraket anvanda benam- 

 ningarna pa vaxt- ocb djurarter ocb grupper, vaxtformationer, 

 jordarter, standorter och terranger eller naturskiljaktigbeter 

 ofver hufvud, afvensom det bruk allmogen gor af landets na- 

 turalster. Afven detta forslag fann Bestyrelsen vara synner- 

 Ugen beaktansvardt, men nagon vidare verksambet af Sallska- 

 pets medlemmar maktade denna vacki-a och verkligen natio- 

 nella tanke icke utlosa, om man undantar att studeranden 

 Luther i Keitele gjorde anteckningar om vaxt- och djurnamn, 

 om folkseder, skrock o. d., bvilka af professor K. Krohn sasom 

 synnerligen vardefulla vitsordade anteckningar till arkivet 

 ofverlamnades, samt att studeranden LiRO pa Aland och i 

 Ryska Karelen antecknade de folkliga vaxtnamnen, dem ban 

 senare i Acta offentliggjorde. 



Afven senare bar vid olika tillfallen inom Bestjnrelsen myc- 

 ket diskuterats om hvad som borde goras, men bar det tydligt 



