196 



till ett ratt ansenligt slutbelopp, som professor Palmen for- 

 skotterat utan att darfor krafva betalning. 



Men hvarken gafvorna eller det sakra tillskott i sin arsin- 

 komst som Sallskapet erlioU genom den okade ranteafkast- 

 ningen fran sina fonder hade kunnat sakerstalla Sallskapets 

 verksamhet. Det var till Statsverket Sallskapet maste lita, 

 och det skall med stor tacksamhet erkannas att Sallskapets 

 framstallningar om okadt understod standigt vunnit Regerin- 

 gens bifall. Efter att fran och med 1871 hafva varit 1 500 mk, 

 steg det ar 1880 till 2 500, ar 1885 till 3 000, ar 1902 till 6 000 

 mk, ar 1907 till 8 000 mk. Afven af folkrepresentationen har 

 Sallskapet haft gladjen att rona uppmuntran i och genom de 

 »Langmanska medel» som till vaxlande belopp alltsedan 1882 

 ofta tillerkannts detsamma. 



I farskt minne aro annu krigstidens och den efterfoljande 

 krisens svarigheter liksom den offervillighet, med hvilken med- 

 lemmar af Sallskapet och utanfor detsamma staende personer 

 och slutligen Regeringen och Riksdagen skankt sin hjalp, hvil- 

 ken hjalp natt sin hojdpunkt i de betydande donationer som i 

 anledning af 100-ars jubileet kommit Sallskapet till godo. 



I detta sammanhang omnamnes har lampligen annu en 

 fraga af ekonomisk art, den om tjanstemannens afloning. 



Sallskapets samthga tjansteman hade ursprungUgen varit 

 oaflonade. Att intendenterna, for att kunna ordenthgt skota 

 sina befattningar, skulle aflonas hade lange varit ett onsloiings- 

 mal, men forst 1856 hade det reaUserats: de fingo da Ion, val 

 icke af Sallskapet, men af Universitetet. Da bibliotekarietjans- 

 ten 1878 inrattats, var ocksa den oaflonad, men i betraktande 

 af det myckna arbete som darmed var forenadt beslots 1884 

 att med tjansten skulle folja en arslon af 200 mk. Vid arsmotet 

 1889 afslutade ordforanden, professor S^lan sin arsberattelse 

 med att pa Sallskapets vagnar frambara »vara varmaste tack- 

 sagelser at var skattmastare, sekreterare, bibUotekarie och 

 intendenter for det lifliga intresse och den osparda moda de 

 lagt i dagen vid fullgorandet af sina maktpahggande befatt- 

 ningar, och far jag harjamte uttala den forhoppningen, att Sail- 



