I. Historik. 



Namnen M u o n i o och Muonioniska aro sedan 

 gammalt val kanda ej blott af finska utan afven af utlandska 

 ornitologer och oologer och patraffas ofta i litteraturen. 

 Alltsedan ar 1853, da den engelska ornitologen John 

 Wolley vistades har och under flere ar hade sitt hufvud- 

 kvarter i garden Muoniovaara pa svenska sidan af grans- 

 alfven (midt emot Muonioniska kyrkoby) och offrade rikhga 

 penningemedel for erhallande af fagelagg, har Muonio in- 

 tagit en framskjuten plats bland de aggexporterande lappska 

 byarna, och otaliga aro de kullar, som under arens lopp 

 harifran skickats ut i varlden. Utan ofverdrift torde darfor 

 kunna pastas att Muonio finnes representeradt genom flera 

 eller farre kullar i sa godt som hvarje storre samHng i 

 Europa, ja kanske i hela varlden. De hoga pris Wolley 

 och sedermera bans uppkopare erbjodo, lockade namligen 

 icke blott traktens allmoge utan afven en del af de lokala 

 tjanstemannen att sla sig pa aggsamlande och agghandel. 

 Ja det gick sa langt, att en del allmogeman formligen hade 

 agghandel som hufvudnaring. Annu i dag som ar, hor man 

 darfor aldre personer med fortjusning tala om „engelsmanni" 

 (Wolley) och darjamte afven om de mera framstaende upp- 

 koparena samt om den gyllene tid, som tack vare dem grydde 

 for befolkningen. Harifran spred sig aggfebern till angran- 

 sande och afven aflagsnare dclar af Lappland. Muonio for- 

 blef dock lange sjalfva centrum for kommersen, dit fynden 

 fr^n omgifningen sammanfordes. Bland de fornamsta fynd- 

 orterna ma namnas Kyro by i norra Kittila, Peltovuoma i 



