Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 44, N:o 7. 53 



fridlysta faglar, hvilka ha for vana att satta sig i tradtop- 

 parna, stryka med eller fa sina ben afklippta'af saxarna, 

 ehuru sadana fall forsiktigtvis i allmanhet fortigas, borde 

 forbud snarast mojligt iitverkas mot denna lindrigt sagt 

 grymma fangstmetod, eller atminstone noggranna regler for 

 dess bedrifvande utfardas, hvilka i sa fall naturligtvis bora 

 atfoljas af stranga straffbestammelser. Enhvar som sett i 

 hvilket tillstand en i sax fangad storre roffagel befinner sig, 

 da den slutligen dukat under maste, om han ej hyllar sat- 

 sen „andamalet helgar medlen", medgifva att vara sport- 

 jagare, genom att anvanda dylika medel i kampen mot rof- 

 faglarna, skjutit ofver malet. Jaktvarden i all ara, men en 

 jaktvard, som endast afser att for sportandamal 5ka det 

 matnyttiga villebradet utan en tanke pa att afven andra 

 arter, tillockmed de forkattrade roffaglarna, aga ratt att 

 existera, maste af hvarje verklig naturvan stamplas s&som 

 missriktad, ja ur vetenskaplig synpunkt rentaf skadlig. 

 Jamvikten i naturen uppratthalles ej med sadana medel. 



Afven genom skogsskoflingen paskyndas de storre 

 roffaglarnas forsvinnande. De gamla botraden nedhuggas 

 och nya sta ej till buds, hvarforutom betingelserna for ar- 

 ternas trefnad i ofrigt genom skogens utglesande minskas. 

 Af sistnamnda orsak bli afven en del andra faglar allt sall- 

 syntare t, ex. Corviis corax, Perisoreus infaustus, Lanius 

 excubitor och Tardus philomelos m. fl., ehuru dessa battre 

 an roffaglarna forma anpassa sig efter de nya forhallan- 

 dena. Mindre an ofriga skogsfaglar tyckas honsfaglarna 

 beroras at de forandringar skogen genomgar, ty trots af- 

 verkningen och den utan minsta tanke pa stammens fort- 

 bestand bedrifna jakten, hacka de allmanna arterna, tjadern 

 och ripan, som forr ofver hela undersokningsomradet och 

 ha de vida sallsyntare, orreri och hjarpen, under senare 

 tider tillochmed utbredt sig till sadana delar af omradet, 

 dar de tidigare saknats. 



Den tilltagande bosattningen i odemarken och den 

 daraf foljande osakerheten ha fordrifvit de manniskoskygga 

 arterna, s. s. svanar, gass och' tranor, hvilka numera antin- 



