Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 44, N:o 7. 153 



skogsmark, ofta mer an en km fran narmaste myr eller 

 ofverhufvud fuktiga lokal. Blott en enda gang, d. 19 juni 

 1916, har jag funnit hennes bo pa lagland nagot forsumpad 

 tallmark, helt nara stranden af en myr. I nastan alia de 

 fall, da jag under hackningstiden observerat svartsnappor 

 pa sumpiga stallen, ha de genom sitt beteende adagalagt 

 att de uppsokt dessa lokaler endast for att dar soka foda, 

 Nagra ganger har jag under juni manad sett henne afven 

 uppe i fjallens alpina region, dar jag visserligen ej funnit 

 nagot bo, men dock af faglarnas beteende kunnat draga 

 den slutsatsen att boet ej varit langt borta, Boet, som 

 lagges alldeles oppet invid eller i narheten af en nedfallen 

 gren eller annat till vagledning tjanligt fdremal, bestar blott 

 af en grund fordjupning i marken, fodrad med barr, sma 

 barkbitar, mossa, bjorklof, sma fjadrar och dylikt. ^) 



Egendomligt nog uppges emellertid i de fiesta af vara 

 lokalfaunor, afven sadana, hvilkas forfattare, af ordalydel- 

 sen att doma, anfora forstahands uppgifter, att svartsnap- 

 pan reder sitt .bo pa en tufva i ett karr eller annan lik- 

 nande lokal, utan att ens i forbigaende namnes, att hon 

 afven hackar pa torra lokaler. Ett par i detta afseende 

 synnerligen karaktaristiska uppgifter ma anforas: E. Nord- 

 ling sager i sin afhandling Fdgelfaunan i Enare socken: 

 „Svartgrasnappan ar uteslutande en laglandets fagel. Den 



f oredrager de egentliga mossarna framfor mossangarna. 



Det pa nagon tufva i mossan grafda, endast af en fordjup- 

 ning bestaende boet har jag funnit" o, s. v., och L. Munster- 

 hjelm sager i sin lokalfauna ofver Turtola och Kolari sock- 

 nar: „Pa de stora svartillgangliga myrarna hackar arten 

 ofver hela omradet, men blir, till foljd af rikligare fore- 



') Liknande erfarenhet har J. WoUey vunnit i dessa trakter pa 

 1850-talet. Ocksa herr F. W. Knoblock, som lange ombesorjde upp- 

 kop af agg for bans rakning, har om denna art antecknat, att den 

 varper pa hogre belagna platser „pa nagot torrt stalle langt in uti 

 skogen", hvarfor den man, som ar van i skogen, finner dess uppe- 

 hallstrakt med ledning af dess late och efter upprepade besok slut- 

 ligen kan ofverraska fageln uppflygande fran sitt bo. 



