Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 44, N:o 7. 219 



senare, ehuru de tidigaste ungarna klackas redan fore mid- 

 sommar. I foljd haraf finnes alltid i borjan af jakttiden 

 halfvuxna och annu mindre ungar i mangd, hvilka blifva ett 

 latt byte for traktens sondagsjagare. 



Kniporna tyckas ar efter ar aterkomma till samma 

 sjoar och taga samma halkar i besittning. Om da en annan 

 knipa eller nagon annan fagel tidigare hunnit tillegna sig 

 halken, forsoker den rattmatiga agaren utdrifva inkraktaren, 

 hvarvid bataljer ofta utkampas i sjalfva halken. Varen 1904 

 var jag vittne till, da en knipa flog in i en halk, som be- 

 boddes af en rufvande parluggla, men denna gang blef det 

 ingen strid. Knipan kom ogonblickligen ut igen och gjorde 

 besoket aldrig om. Halkarna uthangas ofta i stort antal 

 alldeles invid gardarna, naturligtvis for att halkens agare 

 sa mycket sakrare sjalf skall fa plundra desamma. Ifall 

 beskattningen emellertid sker med forstand och faglarna 

 for ofrigt lamnas i fred, bli de nastan tama och tyckas med 

 jamnmod finna sig i det oundvikliga samt aterkomma arligen 

 till garden. Att forbjuda upphangningen af halkar pa den 

 grund att aggplundringen ej kan forhindras, sasom af en del 

 jagare payrkas, vore en mycket oklok atgard, hvilken kom- 

 me att leda till raka motsatsen af det man asyftar, da ju 

 kniporna i brist pa lampliga bon blefve tvungna att bort- 

 flytta fran orten. Af denna orsak saknas hon afven i de 

 nordligaste delarna af Enontekis, dar inga halkar upp- 

 hangas. 



Fragan huru knipan bar sig at for att fa ned ungarna 

 fran boet torde allt annu vara oppen. Trots upprepade 

 forsok har det ej haller lyckats mig att bli vittne till huru 

 harvid tillgar, och de uppgifter jag fatt af personer, som 

 pastatt sig ha bevittnat tillgangen, aro sa motsagande, att 

 det ar svart att veta hvad man skall tro. Salunda har en 

 gammal, numera afliden hemmansagare, som var kand sa- 

 som stor fagelvan och hade bortat 200 kniphalkar, berattat 

 mig att han vid flera tillfallen sett att kniphonan nere pa 

 marken eller vid stranden lockar, hvarvid den ena ungen 

 efter den andra hoppar ned fran halken. Samma iaktta- 



