R. Hult, Mossfloran i trakterna mellan Aavasaksa och Pallastunturit. 65 



varande. Under ofvergangstiden fran det arktiska till det meri- 

 dionala klimatet maste tillfalle hafva erbjudit sig for en siibark- 

 tisk vegetation att invandra. Denna vegetation maste i sin tur 

 lemna rum for den meridionala, ocli endast lemningar af den sub- 

 arktiska floran kunna vi numera vanta att finna. Sadana relikt- 

 vaxter synas de till gruppen B hanforda vara. Deras utbredning 

 foretradesvis omkring Atlanten antyder att ofvergangstidens kli- 

 mat varit maritimt. Flere af dem iiro ofverallt sporadiska, at- 

 minstone i Europa, ocli tyckas stadda i utdoende. Ingen bildar 

 en egen formation eller en vasentlig bestandsdel i nagon stand- 

 orts vegetation. Genom dessa egendomligheter i sitt upptradande 

 ocli genom sin fatalighet forrader den subarktiska gruppen sin 

 hoga alder. 



Omsider torde klimatet hafva blifvit varmare an nu, sa att 

 de meridionala arterna kunde invandra. Afven de aro numera 

 blott fataliga, pa skyddade och varaktiga standorter kringspridda 

 lemningar af en vegetation, som tyckes hafva eftertradts af myc- 

 ket foriindrade forhallanden. Klimatet tyckes hafva motsvarat det, 

 som nu rader i Skandinaviens ekregion. Dermed ar icke sagdt 

 att eken hort till den tidens vegetation i Norrbotten eller ofver- 

 hufvud vuxit norr om polcirkeln sedan istiden. 



Da varmen ater aftog, tyckes ett fuktigare klimat an det 

 nuvarande nagon tid hafva varit radande. Den maritima vege- 

 tation, som nu ar inskrankt till Norge, de Britiska oarne och an- 

 dra kusttrakter, utbredde sig da langt in ofver kontinenten. Hu- 

 ruvida de arter, som jag kallat subalpina (gruppen E), samtidigt 

 invandrade, ar tills vidare omojligt att afgora. Men, innan andra 

 bevis for ytterligare klimatforiindringar foreligga, aro vi icke be- 

 rattigade att pa grund af denna grupps tillvaro antaga sadana. 

 Under en kylig och fuktig tid kunna de maritima och de subal- 

 pina arterna mycket val antagas hafva bildat bestandsdelar i en 

 och samma vegetation, sasom de till en del annu gora i Stor- 

 britannien och pa Alperna. Af ett sadant klimat, da en subal- 

 pin vegetation betackte laglandet^ maste omradets fjall afvenledes 

 varit paverkade. Ett maritimt klimat sanker snogriinsen. De nu 

 sa kala och torra topparne, af hvilka blott Yllastunturi bar sno- 

 drifvor annu i augusti, torde da hafva varit till en stor del snij- 



5 



