7^ •^.v.s 



11. Mossornas strafvan att qvarhalla sig inom ett 



engang erofradt omrade. 



Da det genom imdersokningen i forra kapitlet visat sig att 

 mossornas spridning pa langt hall i sjelfva verket ar ett sallsynt 

 fenomen, erhaller fragan om deras formaga att innastla sig och 

 bibehalla sin plats i hvarje vaxtsamhalle en afgorande betydelse. 

 Ty af denna forraagas storlek beror det i hvilken mon en nykom- 

 men art kan blifva mer an en tillfallig gast i det omrade, dit den 

 funnit vag. Losningen af denna fraga maste aterverka pa teo- 

 rierna om spridningen, emedan tanken pa spridning ofver stora 

 afstand forlorar i sannolikhet i samma mon som det later bevisa 

 sig att mossorna kunna bibehalla sina standorter under stora tid- 

 rymder ocli vexlingar. 



Den metod, som narmast erbjuder sig for utredandet af mos- 

 sornas formaga att intaga och bibehalla en plats i vaxternas sam- 

 hallen, bestar i att folja mossflorans oden fran det forsta besitt- 

 ningstagandet af bar mark eller vatten till dess vaxtlighetens 

 kamp afstannar och jemnvigt mellan dess element uppnatts. I 

 en foregaende afhandling liar jag utredt hufvuddragen af vaxt- 

 formationernas historia i finska Norrbotten (Meddel. af Soc. pro 

 F. & Fl. Fenn., h. 12), och vill bar endast skematiskt atergifva 

 resultatet af denna undersokning. 



De formationer, som iippsta direkte pa blottadt imderlag. aro : 



A: Pa bran da marker: Pineta cladinosa, pinetobe- 

 tiileta hylocomiosa och betiileta muscosa. 



B: Pa sandbankar: Junceta herbida och festuceta ge- 

 raniosa (afven pa akrar). 



C: Pa fors- och klippstrander: Betuleta ge- 

 raniosa. 



D : I k a 1 1 d r a g : Astrophylleta. 



E: I stillastaende vatten: Sphagneta caricifera. 



