R. Hult, Mossfloran i trakterna mellan Aavasaksa och Pallastnnturit. 13 



mellan Pallas- och Yllastiinturit, finner nagra fjallmossor ar icke 

 i och for sig sardeles besynnerligt, ehiiru man nagot ofverraskas 

 af att Grimmia incurva rakat finna vag just till cle mest undan- 

 dolda klyftorna. Men jemte fjallvaxterna upptacker man Amhly- 

 steghim Spriicei likaledes i klyftor, som aro skyddade mot liift- 

 drag, och Fissidens sciuroides, hvilken ytterst sallan fruktihcerar 

 i Skandinavien, samt flere andra arter, hvilka dock afven antraf- 

 fats pa andra stallen i finska Norrbotten. Trakten mellan Pallas- 

 och Yllastiinturit tyckes vara en framstaende fallningsort for syd- 

 landska mossors sporer, och detta oaktadt Ylliistunturi jemte en 

 hel grupp lagre fjall i viss mon torde bora betraktas som ett hin- 

 der mot mossfrons spridning fran sydligare trakter. Vid Akas- 

 kurkio, en fors i den norrifran kommande Akasjoki, omgifven af 

 en tat kind, fann jag pa klipporna i vattenbrynet Hypnum rusci- 

 forme, som forut ej ar kand fran narmare hall an Kuusamo, 300 

 kilometer sydost om min fyndort. Pa en klippa vid Akaslompolo 

 vaxer Entodon palatinus, hvars narmaste fyndort ar belagen 280 

 kilometer soderut, afven denna art i Skandinavien mycket sallsynt 

 med friikt. Pa sluttningarna af Pyhatunturi bar en liten obetyd- 

 lig och enstaka klippa Grimmia pcdeyis, som ej ar kand fran 

 narmare hall an Angermanland. 



Pa strandklipporna langs Ounasjoki ar det sydliga elemen- 

 tet i mossfloran betydligt ofvervagande ofver det nordliga, ehuru 

 floden kommer fran norr. Bland de talrika sallsyntheterna pa 

 dessa klijipor ma Isothecium viviparam och Plagiothecium silvati- 

 ciim sarskildt framhallas, emedan de antraftades pa klippornas 

 mest undanskymda och mot liiftdrag skyddade lokaler. 



Om luften nagon gang varit sa rik pa sporer af dessa i 

 manga fall ytterst sallan fruktificerande mossor, att nagra kun- 

 nat hamna pa har uppgifna undangomda lokaler, sa ar det fiill- 

 komligt oforklarligt att icke sporer af dem funnit vagen till de 

 manga ofriga platser i omradet, hvilka fuUt lika val lampa sig 

 till standorter for samma arter, isynnerhet som de fiesta af dem 

 icke i allmanhet aro omtaliga i valet af vaxtplats. 



Till dessa iakttagelser, hvilka gifva vid handen att mossor- 

 nas spridning ofver langa striickor ar ovantadt betydelselos, ma 

 fogas en teoretisk betanklighet, pa hvars vigt professor Lindberg 

 valvilligt riktat min uppmiirksamhet. Som bekant begynna mos- 



