10 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica III, n. 2. 



Kallavesi. 



Kallavesi ar, liksom de fiesta finska insjoar, ofversallad med 

 en mangd hoi mar. Den saknar derfor stora oppna fjardar. Den 

 storsta ar Ollinselka, som ar belagen i narheten af Kuopio. Men 

 afven pa denna torde icke finnas nagot stalle, fran hvilket man 

 icke bar nagot land inom tre a fyra versts afstand. Sjons kon- 

 tur ar mycket ojemn : den skjuter in i det omgifvande landet 

 med en mangd bugter och vikar. Dess djup ar i allmanbet icke 

 sardeles stort. Pa norra delen af Ollinselka synes det vara om- 

 kring 15 famnar, pa sodra delen annu mindre eller 10-12 fam- 

 nar. Dock finnas bar ocb der gropar, bvilkas djup uppgar till 

 ofver 20 famnar. I allmanbet ar sjons botten, liksom de omgif- 

 vande strandernas, mycket ojemn. Jag maste derfor, da jag drag- 

 gade, vidtaga det forsigtigbetsmattet att loda saval pa det stalle, 

 der jag kastade ut skrapan, som der jag tog upp den. Enligt 

 sjokortet finnes Kallavesis storsta djup, 28 famnar, utanfor Kuo- 

 pio i sundet mellan Pujolandet ocb Vaajasalo. Det storsta af mig 

 antraffade djupet, 23 famnar, bar jag funnit i den langa och 

 smala Jynkkaviken. 



Som jag redan i inledningen namnde, verkstalde jag mina 

 draggningar bufvudsakligen under sensommaren ocb bosten, sale- 

 des pa den tid, da vattnets uppvarmning fran ytan till de dju- 

 pare lagren bunnit langst. Pa oppna fjardar, der solen obebin- 

 dradt kan verka bela den tid, den ar ofver horisonten, ocb der 

 sjogangen pa ett ganska ansenligt djup uppblandar de olika vat- 

 tenlagren med bvarandra, var derfor skilnaden mellan yt- och 

 bottenvattnets temperatur icke stor. Deremot var denna skilnad 

 betydlig uti smala, for vind och sol af omgifvande hojder skyd- 

 dade vikar. Detta fraragar tydligare af temperaturuppgifterna i 

 slutet af denna uppsats. 



Den pelagiska region en. Foljande arter erbollos 

 i de fiesta ytbafningar saval cm dagen som om aftonen: 



Daphiia cristata, 



Bytliotrephes longimanus, 



Bosmina longispina, 



Biaptoviius gracilis. 

 Den forstnamnda saknades aldrig, den andra endast en gang 



