2 Acta Societatis pro Fauna et Flora fennica, III, Nr 3. 



3. FrSn Lithosider genom breda framvingar. 



4. Fr&n Noctuider och Chelonider genom saknaden af oceller. 



5. Fran Psychider genom tydliga palper. 



6. Fran Liparider genom franvaron af ribban 5 a bakvingarne eller 

 spanslig kropp och icke langhariga ben. 



7. Fran Drepamdider likasa genom att de sakna ribban 5 k bakvin- 

 garne, eller, dar denna ribba finnes, genom odeladt medianfalt. 



8. Fran Notodontider likaledes genom att ribban 5 a bakvingarne sak- 

 nas, eller, diir denna ribba finnes, genom spanslig kropp och i(!ke langhariga ben. 



9. Fran Satiirnider och Bombycider genom niirvaron af hallhake. 



10. Fran Sphingider, Zygaenider och Hepialider genom borstformiga 

 antenner. 



11. Fran Cossider genom att framvingarne hafva endast en bakkantsribba. 

 Herrich-Schaffers definition pa matarefjarlarne utgor salunda 



blotta negationer af andra fjarilgruppers kannetecken, atan att 

 innehalla nagot utmarkande for matarefjarlarne sjalfva. Senare 

 (VI pag. 104) sager Herrich-Schaffer, att ban icke ar belaten med 

 sin definition, emedan darvid jamval larven tagits till hjalp. Nu 

 utgor emellertid just larven det enda specifika for matarefjarlarne. 

 Hvarken H.S. eller nagon annan liar kunnat finna nagot annat 

 utmarkande for dem. Detta oaktadt aro alia ense om att upp- 

 stalla matarefjarlarne sasom en skild och enligt alias samstammiga 

 asigt naturlig grupp. Da ett naturligt system endast baserar sig 

 pa naturforemalens inbordes slaktskap, sa icke blott kan, utan 

 bor afseende fastas vid djurens skilda utvecklingsstadier och de 

 utmarkande kannetecknen hamtas da fran det utvecklingsstadium, 

 som bast askadliggor slaktskapen. Att salunda bar hamta hufvud- 

 karaktaren for gruppen fran larven synes mig fullt berattigadt. 



Weismann behandlar i sin skrift „Ueber den phyletischen 

 Parallelismus bei metamorphischen Arten" forhallandet emellan 

 larvsystem och fjarilsystem. Han visar huru de orsaker, som astad- 

 komma forandringar, an kunna traffa larv-, an pupp-, an imago- 

 stadiet och salunda framkalla en variabilitet an i det ena, an i det 

 andra stadiet, under det att ofriga stadier forblifva oforandrade. Sa- 

 lunda kan en art variera i larvstadiet, men forblifva konstant i 

 imagostadiet och tvartom. Weismann adagalagger vidare, att for- 

 andringar i skilda stadier aro nastan oafhangigaaf hvarandra, hvil- 

 ket forhallande ban soker bevisa genom att uppvisa arter, som va- 

 riera i alia 3, i 2 och i endast ett stadium. En art med for densamma 

 utmarkande egenheter i alia 3 stadier skulle salunda uppsta, om 



